718 ^Mé f at Uttgam ngé og Uppmté^ pto^ 
Ungarønc langt flere, og mece foranDerlige , enD ^)o6 Sappevne, 09 t)ct af fam# 
me SJarfagcc, fom jeg anforte i forrige Paragraph. 
fWen frmf'ietteé for nogm fcen ferjTe ^erfon af Præfens , l)<xn Ut\ (ct fTaffe 
fig fccn treDic ^crfoti af Verbum, for at faae ©tamme^DvDec vi te e\>''^Qe. 
^or f>an bc^obcr intet a^iDet, cnD éajle Den ftDjte ©ratelfe om , ok^ em, ek, 
bort; Det fom bliiDcr tilbage, er ©tamme^OrDct til alle Tempora og^eifona\ 
Dg Dette bor man ogfaa giere, naar man x>\\ fammcnligne De Sappijfe DrD, jeg 
fc^rl^en [)a^* anført paa min Sifle, meD De UngariTe* ®a (Tal man fec; at om^ 
cnciTiDtit Verba cre ^inattDcn unDertiDen ulige i ^enfeenDe tt(^&iD' lfen, naar De 
fcEttcé i Den forjle ^erfon, ere De Dog ifU længer [)inanDcn ulige,; naar man 
(fun paa foronualtc S)^aaDe) opfogerDen treDic $>ev!ori, eller ^.tamme^OiDct 
fd\.>* ©] Sap ftger: élam;, (jeg lerer) en ttngar élek^ (ligc(cDci5 jeg lecer) 
DIffv' Oi'D fomme iffe ot)eieené/ men (cDer man efter ©tanir?ic DiDct, Uu\ blmt 
Det ^oé begge él; (^an kvzt) @aa at Denne Uliigl^eD ifEe iaae i Verbum felt), 
men allene i Suffixum am 09 ek. 
Sffe deller bev nogen fiære jtg Derom, at naar man paa Denne ?SlaaDe fa^ 
ger efter Den treDie ^erfon af Verbum, trcefcr maii alminDeltg, at Den enDe6 
paa en Confonant, Da Dog l)o^ Ceem Den anDen 09 treDie ^erfon fom liejl en^ 
De^ paa en Q5ocal. man maaagte, at Den enDeé ogfaa [)oé Ungarerne paa 
cn ?8ocaU Der fom Accufativus enten jlaacr uDtipffclig f)oé, eUer unDerfor* 
fiaaeé. ^8el falDer man l^aiUev-er (ubefiemr) él, men (taaer Accufativus fjo^^ 
iTal man fige éli, f. (£. a Vilågot» (lyan kvn tt fornøjelig iliv>0 élm 
»fjr. S^elflvøm erinDrer SiD. 62. 2(t koralen af Den treDie '^erfon i Præfens 
flugeé i De flcfle Verba af Den ©pDlige ©ialeft: i;)oaD om alle kapper foige 
Ungarerne^ Slegel, og unDertiDen (luge, unDertiDen uDtalc Denne Voeal, efterø- 
fom Verl5?i|| forbinDeé i en bejlcnu, eller ubcjlemt Stening? 
Tempus Imperfeåum enbeé ^0^ Æeem paa Den ®ta\}effe im» .f)oS 
Molnar ere Tempora Imperfeåa fammenfatte, men Det ferfte Perfeåum enDeS 
paa ék, eller ém, l)\)\\ht fiDftef omnier ^pDen af im meget nær. 
Imperativus ^arfaa^ef f)oé Ungarerne, fom Sapperne, en mcgn uflaDi^ 
SnDelfe. ®og enDeé Ungarerne^ Imperativi næflenalDrig paa en^ocal, men 
gierne paa Sonfonanter, af [)aarD UDrale,^ og fom Der bef)Ooe^ en Ungar, eller 
l'ap til at uDftge. ©aaDan er olvass, (lce&) félly? (fc^SO adgy , (git>) 
brezz, (pogt) tarts. (^old) ^il Dijje Imperativi lojgge^eefh, ogDeStjenjTe 
@rammatif> 
