lo:^ J, K. Contradidioner i tet fcett^aitli^e Syfl ema 
IJrtaDfn eene©^^c tiUtQQcé^aUtkn 09 De iammmfatttStiwQ, mé 
man antager, at Det nmt>ftt ©ti;f f e SEflaterie er l>e(e(tg igiennem tt» 
cnt>eltge OrDener. 
4. 
©erfom man paa Den ant>en @i&e iffe Dil t>el tit af tilftaae 
Denne SOtentnø/ fom birfeltg f^ar nogen 9!)Une af Paradoxie, ta er 
Det itu at unDre/ ftDen Det ?0Ienneflelt9e 'SegceO taber ftg ganDfFe 09 
nlDeleé tgtennem alle Diffe U enDelig^eDer. (Jn u enDelig gorftauD 
^ar noC at teftille meD Den ferfte 3nDDe(tng, en enDnn engang n'en« 
Deltgere meD Den anDen/ og enDnu en u enDelig ©raD Ijepere op, om 
man |?at fatte Den treDte; ^uaD ^ocftanD maac Der iffetil bceDre 
i)ml faa Den (mfu^i^ttt, fom man fanD trce^fe af Denne ^aaftanD/ 
er at Deh?Ølenne(ieIige §orftanD er mtet i JP)enfeenDe til Den/ fom uD« 
forDreé til at fienDe ^ingeneé inD^orte^ Statur. 
5angt fra at tmU, at Det er uDen Fundament, at man ^ar 
utttaget faa mangfolDige DrDener af Det U^enDeiige Deuifeé Det meget 
mere tt;Deligt i Geometrien, at af en u enDelig SCRcengDe hyperboif¥c 
A Crura A C , fom aUc in infinitum gaaer u=en» 
W Delig ncer inD paa Den hyperbo!|¥e afminDelige 
j, retlineDe Afymptote ab er in infinitum Semi- 
^VV ordinaten paa Afymptoten D e u-enDelig ftørre i 
\\ (t ©lagé enD i et mM, og Det igiennem U'-en» 
\ \ Delige OrDener af Det U-enDelige ; en enDnn ftør« 
\ X w ^oranDring af U-enDelig^eDer faaer man, om 
\ \^ man tillige betragter De Parabol(fe Crura in in- 
b' nc ^^finitum, og man beeD at zoo 00 1 ere af en 
tingere OiDen enD 00 feiD , og at man in infinito ligefaaijet maac 
tc?nfe 
s, 6; 
