mt ^latetim fammenfattc ^im. 121 
Jpt, ^of'iflaat) Jufti mm ^et UtMi^ m ut afU aUtt* 
fenfiblefte <Stetiei' af Metaphyfikcn/ H tet et) cr no^fom 6!eDeb 
foiflaitl) cnl>og af l^c aUeiftøiftc ©Wfeenferc/ ^of&er fcg tet ftjr af 
toofit Umagen bccrD, at man engang fétfer Det rette og præcife 
©i'enDfe - &M tmeUem fiffe to ftore Principia. 93ian bev M agte, 
at tU Principium Rationis fufiicientis f)en^øl*ei' ittc alUm alt Det, 
fom ei* paa fim Si^aaDef mueltgt/ f)Dt(fet jnft er Den XiffxlDe, font 
man fceDDanUg diftingverer, men alt Det/ fom fanD forftaacé af 
noget anDet at uccre Det, Det er. Det fiar tillige (tn gt;iDtge f(aifag t 
Dette anDet/ og ^enborer Der fore tif Principium rarionis fiÆcientis* 
^t enefte maae man beD Denne ^nleDntng >jel agte, fom ftDe n 6ar 
ftor -Pyenfigt paa Den Article om Den 501enne|?ciige ^ilef>eD, atfatX' 
fremt Det fom forftaaeé af noget anDet, i(k fanD forftaaeé af Det/ 
nDen fom determinable paa en enefte Wiaate, Da er Principium ra- 
tionis fulficientis alttD abfoluté dererminans og føfgeftg neceflltansi 
er Det DerimoD forftaaeftgt paa fJere 9)laaDer/ er Dette Principium 
tffCUDsnHypotheticé, eller og i Difl'e^tffc^lDC alDeleé i£f e neceffitans. 
§. 36. 
^ffer Denne forte S(nmccrf nfng fofger ; at btffe af De noDiien« 
Dige 2:tng ()en()ører til Principium rationis fufficientis , aUc De ncm* 
lig, fom funDc forftaaeé (enDfFtønt unico modo) afanDre, altfaa 
Da Effencerne ere enten De aUerførfte/ eUer De fom ere deriverte af 
De aUerførfte/ faa følger og nøDDenDtg, at Diffe fiDfte ftmDe forftaaeé 
af noget anDet; faafeDeé/ n=agteD at alle De egentlige <5genffaber af 
tingene (attributa propria) ere nøDDenDige, faa tjar De Dog UU 
Defto minDrc Dereé gt)(Dige Sfarfag i Effencen, og Da ingen ijing 
fnnDe exiftere, faafremt Den tf fe t)atoDe enDog i Den aller -fpecieilefte 
Hypothefe (tn fcerDeleé SQtuelig^eD; faa tmatte, Derfom man feer 
paa 501tteUg()eDen aliene, alt i'^SerDen (}ørc ^en ttl Principium Con- 
O tradi- 
