124 J> K. C ontf adiaioner t ttt fcetloatt lt ge Syft ema 
fan (it ftge df en ^tng m^ t isen an&cit/ fom om Det t^am ^eiUa 
meget er iUe Ulf fom ten 9)lennef¥eli9e gorftanb et) fanb øegru 
Ul S)e«e er Dirfelig tf fe eet meD af t»e mmbft htt)MiQt SJanfJeltg« 
fceter af t>ette (glagé: ^ar l>et Leibniziffe Syftema Dtffe ^ofter, fom 
fnm fi)neé tunfle og tunge, ta fFal man i Det ©atijanlige tf fe 
funt>e rofe (tg af ten ringe 5C<tøt)e/ man l^ar mel) at forflare fRatu« 
ren. ®i£'r man @ammenftgning imeUem tet Leibnizifle og m 
©ccttoanltge, ntaae man ftge/ at ^anjlelig^eDerne i Det ferfte ere 
ftore/ 1 tet jttfte u=ot)er»?ttiDe(tge. 
§. 40: 
Unterfoger man !!!JtaaDett/ ^borfeteé Diffe ^repfter (tgeé at 
ittetteleé en 2:tng af Un mtm, t>a efterfom tet noDbenttg jlaf i 
tette Syftema (Fee iiel>et ©tol>/ utforDreé, enten at en Stiitg ntaac 
funte birfe ttten for {tg/ eller at alt i 93etDen/ fotit Hrfer pm ^in« 
<inDen/ maae tjcrnge faaleteé famnten/ at Det, fom er en 2)eel af Det 
mc, mm tillige tccre en 2)eei af Det auDet. 2)et forfte, at tin- 
gene iliilDe funte Dirfe uDen for |tg er juft Det, fom man meD ^een. 
ter og JoDDer fetter ftg imoD tDet fccDDanlige Syftema; fofgetigitiaae 
Det flDfte antaget, atSTingeneiDetDettmiDeiOar rmfj^eranDre/ inD^ 
retter Det faaleDeé intellem jtg, at et qjunct blii^er tilfeUe^ for 6egge, 
taaDe for Det birfettDe og liDenDe Corpus, fjtJorleDeé nu Dette fauD 
ffec |?a! iffe got at ftge; men m m^ut, om man m uifrnm 
<it et fanhmt qjunct Uim tilfcclDeé for De to Sting, fom toirfer paa 
eranDre, Da naar man bil igien URDerfoge, l^mkttø Dette ^unct 
igten tiifer paa Det neft l)oéliggenDe, bUm ^an(?digf;eDen atter 
igicn Den famme, faa jeg iffe feer, ^uorieDeé man ffal funDe reDe (tg 
UD, mcD mmDre mantoii falDe paa DenSUiemng, at alt t "BerDen 
iffe kftaaer uDen af et enefte ^unct,^ 
S. 41. 
