i fcef XL Sæculo. loi 
&e fig efter @ae'9le\?et{e, 09 pft)nDret)e (>aaDe ^en og §ienDe, f)mom f)m 
09 tilfiojl; maatte fætte Sitret til, H. IC t. 2. p. 113. De $|:iDec ttiaa Derfoc 
^tnfere^ [)\)aD Adamm p. 5^- beretter, at ^^elterne mellem 3pllant), gprn og 
©icUanD mu formeDeltl @ee^iKo\)ere meget ufiffre, t^i efterat Den SJorjfe 
iJrig tt( SnDe, er Det ep at tmk paa, at faa Dmfjpsgelig en ^onge for ftt 
SanD^ ^ejie, fom ©t^enD, jo ^aoer giort 2lnjla(t til at Dæmpe Diffe é^mm^ 
re, ^^tlfet og Saxo p: 212. \)iDner, figenDe at Æongen6 @en Knud erf)oiDt 
(tore @epert>inDinger ot>er De iSembi{!e og Sft^nt|le ©ae-^Svoi^ere. Adamus 
p. 56, taler ellert om en ?S)}aaDe, fom De SDanjfe Da betiente fig af moD @oe> 
9io\)erne, og De langé ^fler-Soen boenDe ^eDninger ,^^mlfen fommer o\>er* 
eemJ meD^ore kapere, Dog meD Den gortfiel, at t)i fun bruge kapere t or^ 
eentlige ^rige, men Dife gamle kapere DerimoD \>au beflanDig i asrug, unDer 
^aa(TuDat forft^are De €I)ri|ine moD ^cDningerne, faa at De fan anfee^ fom 
De nu \)cerenDe SRalt^efer^DviDDere. 2It m*e ^^cDning m Derfor Da Itgcfom nu 
at V)cere3:prf, enanDen, faa falDet €i)rit^en, S^ettig^eD til at Drcebe f)am. 
^or fcelleDé mennefPelige 5^atur funDe ei; reDDe [>am. lllpBfalige 3;iDer! ulpf« 
falige ©ætninger! fom gi^re e\)ig Ærig og 9lot> til ©pD, og fom unDer 9leti^ 
gionené ^gjafq^^e og hellige g^^fter og ^]3iigter op^c5t>e 9?aturen , Sveligiomn^ 
©runD. S)ifle ©øe^Slo^^ere, (thi laD oé o^m Dem Dereé r^tte S^at^n), falDte^ 
af DeS:pt)ife2l|?omannet:, afDeSfibe, fom De fore paa, og af De ©anjfe 
Vifin^cv, forDi De gemeenligen laae i QSiger og ^Sugter, og lureDe paa De for* 
biefeplenDe. ^iXié fornemfte ©p^olD ^at)De De paa ©ieUanD, ^^>orfor Der og 
fmtu^ por SligDom^ fom De t>eD ^tpnDren ^at)De fammenbragt, S)e ga^e 
kongen aarttgen en v>i^ <Bfat for Denne fmuKe gri^eD. S3et \)cerfte \)ar , at De 
ofte ptpnDreDe Dere^g egne ganD^moJnD, og ilunDom bkm feto ueentge inDbprDe^, 
og folgte ^^erauDre imellem fig, ja enDog til ^eDningerne. 5llr Dette t)tfer, 
^\)or l)aarDtDet!)olDt, og ^^or langfomt Det gif , tnDen Det gamle barbartfe 
QJæfen funDe afleggeø, og atimm ellert goDt ^onge og f)an^ golf mxt enD^ 
6a fun liDet polereDe moD \)ore ©Der at regne. Da enDog al SSarbarie cp cr af^ 
laQt miDt i Det pore gp^ fom en luttret 9leligton og fornuft etter ^l>ilofop^ie 
l^am antOTDt, ()\)orpaa fan tiene til SBet)iié Den nceften barbarijte SlDfcerD^ 
fom en eileré af De berommeligffe Stationer t>at)er i no?rt)cercnDe ^rig uDoiiji ut 
@øe^, ^t>ilfen ul fornemmelig maa tiljfrit>ee t^ife parciculieres og færDeie^^ 
©oefolf, Der ofte ere mere upolerre, uoplpfte og gro\)e enD anDre; men Dogtiiili^ 
gemeD \>ifer ^at Det er langt fra ar golf i SllminDelig^eD ere nubeDre enD tufonv 
cnD^fiont De l)aDe faa megen beDre geplig^eD Dortfl, og burDe aitfaa "om uet 
35og maa man tiljiaae til \5or ©fam, at Det er for meget at forDre, at alle 
S)lenmiter tMDe s>m fornufuge og Sbriflne, S)]en at f omme fil ^ong Svend 
9^3' igi^V 
