112 ®e S)an(¥c(J 03 S)i^or(Fcé ^anMé ^i(mit 
f)a\>oe paa 6en fit»jle Sag De le^^eDe ber i ^erDem kongen Mt ifert cn f ojlbac 
øfaclagen^ ^ioctel, fom ^an tog af fig/ og forceceDe ^J^rælten, ifeveaDe figDcc# 
imoD en @f arlagené ^appe / f)^orunDet: t)an l)at)De cn ©ilEe ^tope. Om 
t)et f)at>t)e ^att et fojlbatt ^clte, ^^)ovuDi i)mQ en e^ minDce foflbar ^ni\>. 
gjcinDé Benediél ^a\)De en ret) ©fatlagené ^ioctel paa, og ^Sc^nje, og ut)ert 
om en (giife Siro'pe utien Stmer, en forgplDt »f)telm paa *g)o\)eDet; og et reDt 
©fioID i Den^ene^aanD met) en forgnlDt ?Rpttet i, og et Eojlcligt @t)cet:D i Dcti 
anDen ^aanD. 4>^ot meget ^ong Knud l)am s>mt ©eijl[igf)et)en ttlgioen^ 
fa^feeø af &e flore ^orfeele fom [)an inDremmeDe izm; t\)i [)an (oD fig ep nope 
ttieO at l)an ga\> beiti UnDer^olDning, men ^an anoijle og^Sifperne ^IaD6 iblant 
Sligeté focnemfte 3)læni), og o\)ec alle ^evDélige *f)o\)Dtnget; ^an fovorDneDe, 
at ingen ©eijllig maatte t)ommeé utien af ©eiiKige; ^an gao Dem ?S)?agt til at 
paalegge Dem ^engebøDei: fom x>m an! lagebe for nogen Dt)ertrceDeIfe moD SKe^ 
Itgioncn, og o^erloD faaDanne §orfeelfer6 UnDerfogning og ®om ganDjfe til Dent 
allene, fee Saxo p. 214. og 215* Om ^eHigDagene og gaflen l^olDt 5an og 
ftrængt , og faae til at De bleoe ^reDe tigefom i anDre g^riftne ganDc. S)et fpne^ 
og Kgefom f)an ^ar \)m i ©inDe at aftTaffe 2:rcelDom ; t^i l)an fiobte ^reelle foc 
fine egne ^enge, og fatte Dem i Srif)eD, v. Ælnochus C 14, men ^ané forte 
8it) ^in&reDe \)am i at gaae \)iDere i Dette pri^oæcDigegorfcet, fom t)ilDe ^aoe giort - 
l^anl SKegtering berømmeligere enD noget anDet , ^t)orfor Denne ligefaa umennef 
fpelige, fom ufornuftige ©fif ble\> længe jlaaenDe oeD ?D?agt efter f)am. ©en 
pore i)?aaDe fom ^an uDoijle moD ©etjtlig^eDen f)am bragt Ordericus vitalis 
p. 650. paa fee 5ianEer, at \)<xn forfl \)mt fort Slunfe tnD i ©annemarf fra 
Conesham i SngellanD , og (liftet et ^lojler for Dem t ODenfe ; men jeg ^a\)ec 
tilforn at ©lunfe ^a\>e l^nge forben raceret ^er. 55)et er befienDt af ^i|to# 
tm, atDetSog, fom ^anmlDegiore tit SngeDanD, gao StnleDning til ^an^ 
UnDerfaatteré Dprer imoD ^^am, og Derpaa folgenDe ©oD, l^oocfor jeg 
allert)elil: ftDen Det er Dette mit §oref)at>enDe uoeDfommenDe, ep f)er \>H ^anDle 
i)erom* 5Dog fan jeg ep l)olDe mig fra at gi^rre en Slnmærfntng, fom jeg ep \)eea 
om nogen af \?ore ©fribentcr ^ar giort, at Chron. Abb. S. Petri de Burgo p. 
51* beretter, at Den i£ngel(fe ^ong Wilhelm bejtaf ^'ong Knuds fornemme 
SRænD, og af ?:oget Derfor fornemmelig gif ot>erflpre. S^etragter man alle an^ 
tore Da inDlobenDe OmjtoenDig^eDer, faa fpne^ ^ongen^ 55roDer Oluf at i^an 
Dæret een af Dem^ Der tog ^enge for fin ^art ®et Dprer, fom De SDaniPe 
toagiorDe, bragte kongen paa ^e^anfer, at nu Mt Den beDfte Seplig^eD for 
f)aanDen at toinge Dem til at gi\)eg3ræjlerne5ienDe, ^oortit De ^iDinDtil ep ^a\) 
fce oiDet laDe fig beqoemme* 3)Jen fom ban enDDa ep f unDe trcenge igiennem ^e 
mcD, fee Saxo p. 215. 03 2x8/ faa paalagDe ^an Dem en meget flor ©fat, faf 
