om Reformationen i 73 
6egt)n&t ftn ^<iU faakticét 3^9 «t t^cf Den banDittfgfte <b(anf (JOciv 
tog fant) jeg gftoe (5Det^ etgot Staal), naar 3 bitte ^Æ'ire let. De 
heQimU<^t\>ihcf)an^Wimm, |?at"feanD^av>efa(jt; ^E^jceitoø^øt:' 
t)eit Qimmn bem bejl. £iette ffal ^r. tnoctcit ^éiiterfcn og 
OiM(?ia» øftivac \'mx tjaDe gibet Dereé (Bamtvitu til, mm 
S?at>e (S'ubmujøfett i)m mttt DetimoD/ og ci) bidet confentere i 
nogen «5(ot!é UDgDfieife. (*) (EtiDeUg Meb Dog bejluttet, atDef^utte 
(iffibeé. ^e fangne 6lebe Dcrpaa fatte ^ber foi- ftg uDi en@t«e, og 
enfjbei: af Dem en ^rccft giben, Der t^uffe bcei-c f)oé Dem i 3.9^cetter, 
førenD De blebe ajltbeDe. ©Hgt et UDfalD ()abDe ?5i|?op 3on 
féit alDt'ig formoDet, men ofte laDet ^øre Diffe OtD: Ad Joolum 
verdum vid ad Hoolum. i. e. Cil 3»le''^øyt'iib eu Vi j^icmmc 
VM ^ølum, men faa got Det enD timeDe ftg, faa tog^anDDogfeif. 
*BeD Det ()anD Derfor nu faae, ()baD (?nDe Det bitte tage m?D f)mt 
fcegpDte ^anD at ftjnge af en anDen Srone: . 
Vondslega hefur offverollden blekt 
Villt oc tællt fo nogu frekt 
Ef eg skal dæmdnr af Dranskre Slekt 
Og deyia fo fyrer KongfinsMeckt. 
i. e, 
X)erbett hat f?<tmmcUg fveget og alt føt meget forf^^tft 
00 bebm^et 06/ faciftmt m f?<tl b^mmce Af sDanf^e Jolf/ 
00 veb ^ongeitø tn<»Øt rnifie mit £iv. 
S)en©ag De fFutte aflfibcé, toge De atte 3. (Sacramentet for Det 
^e^e 2l(tere i 2)om-Iir fen, ^borpaa 2tre ^onjfeit førft bicb nDfor t ; om 
|bi((en berettet, at i)anDfaabe( Den ^eele SRatigiennemffal fjabe tif. 
éragt meD gocfenSan^ og fenner, fom og meD megen griimoDig^eD 
t)(cre gaaet ti( 2)øDen/0g t^m Uttt t)m SinanD om gorlaDelfe, ;a nogfe 
^ bitte 
(*) £)ft(mfBrfe 3on' (Eeelfm gtMV i Continuationen nf ^aaqmah <n fcminrtts 
»i>f»vli9 gpavctnins m ixtu im<\ fora »in 3«n 9l»'«f«i« 09 §fln« ge«ntr« i>m(tUli(. 
