J. L. ^titorie 
fee, om man tet i gamle ©age f)ax ^aft noget met) ^ergtoetfet at 
S)erfom Tacitus ^at tocccet \>t{ unDentttet, ba fvneé M, fom 
t)an ^ai- negtet finnerne faaDant jtunlit^ab, i htt mintfte ttUcgger 
^an 6em snangcl paa 3crn, og at be af ten Stacfag fFcctpcbc fccieé 
q3ife met)^ccn(e), ^btlf et fotmolieligett fJete ?Rationei; forfcum tja« 
toe gfoct, (igefom inttil '^ita ©ronlccnlierBe t)av btugt faa« 
l)ane«pt(e. Uben ^\>U ^ar Tacitus f)m ret, t ^toor meget enii 
forfatteren til fcen npfltffete og lit)ct t)ert>e ffnffe ^r«nife (f) paa« 
(laaer/ at man t)eri tf fe tor troe f)am, figcntse, at et So\t, fom 
6t)gt)e ©f (be, ubrufietie floDet/ og Dre^e JPian&el paa langt frattg. 
gente @tet)er, ^ar iffe funnct tinDbcere faa forn^Denf et iØltCDel. 
SDIcn om og faa »ar, at ftnnerneé S'ebemaate l)ar i gamle 'Xita 
toccret faa prctgttg, fom toel er at tiJtle paa, faa Debifcr tet terfor 
<ffe, att)et)at>e^aft 3erntoerfer, mc& mlnfcre man bil troe fcet fam- 
mc om antre og mere optprfcDc Stationer/ om ^bilfe tet er mere 
lebifeUgt, at De ^ar Ijaft ^tibéfatt/ fort ^rtge, Drebet ^anbli'ng, 
uten at ^abe bitft af, etter bef9mret ftg om, SEfletal-Slarer t fcereé 
egneSante, 
^bat^ognct Rautaiambi atigaaer, fom ^ar f!t ?>^abti af 
3ernberf og liet meget ^ern, fom fier niit ^ter og ©eer ftntieé og 
opgrabeéCg)/ t>a er tet nbtft, ^bor gamelt 9]abnet er, og om iffe 
Mtt @ogn f«rft ^ar faaet faatant iHabn, efterat De ©benfFe ^ab- 
te inDtaget og opDtjrfet ganDet/ og formoDeligen tørt finnerne, maa- 
ffee entog mangie ^nntreDe Slar efter, at betiene ftg af Denne SCR^r« 
og @^5SJlalm. Sit jeg iffe f?al tale om/ ^bor uftffert Det er, at be« 
btfe noget af Ø^abne, Da §tatfagen til et eller anDet @teDé Stabn. 
øibelfe ^ar fanjFee baret øanDt¥e mm/ enD Den, mannnforeftiUer 
09/ 
(c) TacHus dc Mor. Germ. Cap. 45, ' 
(f) Chron.FinlandiæxMm/^W/x@$tt)ett^,S5iMiOtj)rfl@fi^^ p.l05, 
(g) Buni Defcript, Svcci* Edit. EUevir. p.6r. 
