Геологич. оііисаніе г. Кіева и Кіенгк. г. 
23 
Бѣлой Церкии л въ окрестностях'!, Умани (Софіевка). Кч, югу отъ 
Линецъ близъ с. Васильевки (\Ѵл8І16\ѵ1<п) оііисанъ гранитъ, состоя- 
.щій изъ бѣлаго полевоі'о пшата съ малымъ содержавіемъ сѣраго 
|кварца (ііеликанитъ Я к о в и ц к а і- о). Въ іізданіи 1830 года М 
;|Анджеіовскій указынаетъ (р. 60) на нахожденіе гранитовь по 
|р. Синюхѣ, оіъ которой, по его словамъ, гранитный скалы тянутся 
^къ сѣверу до р. Тетерева; р. Рось составляетъ восточную границѵ 
|Плоп[адн гранитовъ. По слонамь автора, въ Кіевѣ находится пес- 
|чаникъ, принадлежащій, повидимому, къ той же формаціи, къ ко- 
нторой принадлежитъ песчаникъ Острога и Каменца. 
^ Наблюленія Яковицкаго помѣщены были сперва въ жур- 
|налѣ \)у/и'т)\к \Ѵі1еп8кі за 1830 годъ ^), а въ 1831 году изданы 
'[отдѣльнымъ сочиненіемъ З). 
I Въ сочиненіи Яковицкаго „0Ь8ег\ѵ\і. п-" впервые нахо- 
дится обстоятельный описанія гранитовъ и гнепсовъ, нстрѣчаю- 
щихся въ юго-западномъ краѣ. Я к о в и д к і й ириписываетъ грани- 
тамъ различную д[)евность и укмзываетъ на тѣсную связь гнейсовъ 
съ гранитами (рр. 216-217). Раздѣленіе гранитовъ по древности ихъ 
образованія на три эпохи Яковпцкій основываетъ какъ на раз- 
личіи лптологическихъ ихъ свойствъ, так'ь н на взаимномъ ихъ поло- 
женіи. 1\ъ древнѣйшимъ гранитамі, онъ причисляетъ гранитъ Бер- 
Ііичева (р. 99), ко второй эпохѣ онъ относитъ гранитъ Умани (р. 
125), къ самой послѣднеп относитъ гранитъ Житомира (р. 95). Гра- 
виты послѣдней эпохи связаны съ гнейсомъ. Въ сочиненіи Яко- 
вицкаго находится впервые оііисаніе отличной отъ гранитовъ 
юроды, названной авторомъ пелитшшюмъ въ честь бывпіаго тогда 
эектора Виленскаго университета Пеликана (р. 112: Огісппік, Л'? 
7, р. 220). Яковпцкій почитаетъ эту породу за принадлежащую 
і?ъ порфирамъ (глинистымъ), но усматриваетъ въ вен отличія, ко- 
Ыет. Ку8 Ъоіавісгп} кгаіп /ѵѵіе(І7,оп\с]і \ѵг } осІгбгасЬ роті^сійу Во- 
іет і Опіезігст а г сіо иізсіа ^усЬ ггек дѵ ілог/.р. осіЪуІусЬ тѵ^ ІаІасЬ 1823 і 
824.-\ѴІ1п). 1830. 
) ^акошсЪ. I (і8ІГ2(2еіііа ^еоеиозіуггпо >ѵ кга]и, го8(і^^аз%(г)т зі^ оЛ 
«ггегбѵ^г тог?:а ПаІГускіей'^ т\фу ѴоЦщ і Еу§^. лѵ кіепшки рггесЬосІг^супі 
ггег ѴѴіІпо, 2у1отіег2, Катіепіес Росіоіькі, аг (1а Ьг2е§6\ѵ тогга Сгагие^о 
^іі^агу С1іег8оііет і Оаевзг^. — игіеппік ѴѴіІепзкі. Г. 1830. 
1 Ыет. ОЬзегѵѵасуе деояііс8(усгпе ѵѵ ^иЫгпіасІі 2ас1іо(іпісЬ і роіиа- 
іоѵусЬ Раііяіѵѵа Кс88уІ8кіедо. — ѴѴіІпо. 1831. 
