hetik ki magukat^ legfeljebb a sors egyes kegyeltjei, a kik 
t. i. a „nervus rerum gerendámra "-ban bővelkedve, a jól 
megfizetett tanári cursusokon pótolhatják, az istenített tan- 
szabadság által szított hanyagság következményeit s a 
túltömöttség kiszámíthatatlan hátrányait. 
így aztán természetesen az orvosok legnagyobb része 
csak felületes kiképzést — ex omnibus aliquid, ex toto 
nihil — nyerhet, s a szigorlatokon is csakúgy isten kegyel- 
méből vagy szerencsés véletlenből úszik át, hogy az orvosi 
oklevél megnyerése után, mint mííködő orvos azonnal a 
nagy közönség nyakára üljön. — Csak látni kell aztán a 
henczegéstől duzzadozó, s a bécsi orvosi oklevéllel uton iit- 
félen kérkedő, szánalomra méltó szellemi nagyságot, ki arra 
törekszik, hogy megingassa a hitet és bizalmat azok iránt, 
kik Magyarországban tanultak s nyerték oklevelöket. — 
Tisztelet az egyes kivételeknek, de állításomat a tapaszta- 
lat napról-napra jobban igazolja. Ilyen hiányosan képzett 
orvosokra van aztán bizva északnyugati Magyarország 
egészségügye, a kikről Juvenal-lsl együtt bátran elmond- 
hatjuk, hogy ^^difficile est satiram non scribere.^' Eészem- 
ről az emberiség egészségének jól felfogott érdeke szem- 
pontjából okvetlenül szükségesnek tartanám rendeletileg 
szabályozni, hogy minden pályavégzett orvos tartozik orvosi 
működésének megkezdése előtt, valamely nyilvános közkórház- 
ban legalább két évet tölteni. 
Egy világvárosban levő túlnépes egyetem, bármilyen 
kitűnő orvostanárokkal birjon is, nem alkalmas az orvo- 
sok alapos kiképzésére, ezt maga Billroth is elismeri akkor, 
midőn a hallgatók számának egész 125-ig való csökken- 
tését indítványozza. — Elismert és bebizonyított tény, hogy 
egy kisebb, de míívelt városban az egyetemi tanítás sokkal 
eredményesebb, mint egy világvárosban, hol a zajos élet az 
ifjúságot nagyon is elvonja a komoly tanulmányoktól. 
