— 165 — 
tétében a többi eddig elfogadott lázellenes 
szerekkel egyenrangúnak mondható, de az ada- 
golás módjára kísérleteit teljesen kimerítőknek még nem 
tartja." Kovács a szer hatása következtében beálló ütér- 
feszülést, illetőleg a vérnyomás emelkedését nem konsta- 
tálhatta, észleletei e tekintetben ellenkeznek Cahn — Hepp 
és Krieger tapasztalataival. Weinstein ez irányban tett 
észlelete azonban majdnem megegyezik a Kovácséval. Ma- 
t'iisovszhj az antifebrint határozottan megbízható antipy ré- 
tien mnak s igy az orvosi gyakorlat számára kiváló nye- 
reségnek tartja. 
Lépine tanár volt az első, ki* az acetanilidra mint 
nervinumra hívta fel az orvosok figyelmét s azóta számos 
esetben lett megerősítve Lépine állítása, sőt legújabban 
Dujardin-Beaumetz, ki a „Bulletin generál de The- 
r apeutique"-ban közölte észleleteit azt állitja, hogy az 
acetanilidnak sokkal jelentősebb szerepe lesz az idegbeteg- 
ségek orvoslásában, mint a lázellenes szerek sorában, sze- 
rinte tehát az antifebrin sokkal inkább Sedativum mint anti- 
pyreticum^ s ezért ő a Cahn Hepp-féle „antifebrin" el- 
nevezést nem is tartja találónak, sokkal helyesebb, nézete sze- 
rint, ha megmaradunk az acetanilid vegyi elnevezés mellett. 
Dujardin az acetanilidet 0*50 adagban borban fel- 
oldva 24 óra alatt háromszor-négyszer mindannyiszor jó 
eredménynyel alkalmazta neural giáknál, a tabeticus bete- 
gek villámszerű fájdalmainál, neuritisnél, epilepsiánál, sőt 
Dujardin azt állitja, hogy az acetanilid az epilepticus 
rohamokat egy esetben végleg meg is szüntette. Az anti- 
febrin ilyen nagy adagjainak a láz talán szervezetre hatá- 
suk nem volt. Dujardin észleleteit megerősítik Granet, 
Weinstein és Didácsha^ sőt ez utóbbi nyiltan kimondja, 
^^^SJ z idegbajokkal járó kinzó tünetek eny- 
hítése azon tér, melyen az acetanilid számára 
