— 169 — 
hatásának módjára. Minthogy az antifebrin, mint a fen- 
tebbiekből világosan kitűnik, semmi más mint anilin deri- 
vatum, már a priori is nagyon alaposnak látszott a feltevés, 
hogy az antifebrin a szervezetben eczetsavra és anilinra 
bomlik szét, s így nem lehetetlen, hogy mint ilyen nagy 
adagban mérgezőleg is hathatott a szervezetre, annyival 
is inkább, mert az antifebrinnel kezelt cyanoticiis beteg- 
nek állapota feltűnően megegyezett az anilin mérgezés 
tüneteivel. Épen e meglepő hasonlatosság serkentette 
Müllert a vér spectralanalyticai vizsgálatára. Müller 
három kifejezett cyanosist mutató beteg vérének spedral- 
analyticai vizsgálatánál a vörös színben metliaemoglohín 
csíkot talált^ épen úgy, mint az anilinnal mérgezett egyén 
vérénél. Olyan betegek vérének vizsgálatánál, kik anti- 
febrint nem szedtek, a methaemoglobin esik soha 
sem volt constatálható, de azon esetekben, hol a 
betegek az antifebrint huzamosabb ideig és nagyobb adag- 
ban vették, a methaemoglobin mindannyiszor ki 
volt mutatható. 
Ezen vérvizsgálati eredmény kétségen kivűl helyezte 
azt, hogy az antifebrin a szervezetben részben anilinná 
bomlik szét, s mint ilyen nyilvánítja káros hatását, e fel- 
vételt erősen támogatta a vizelet vizsgálata által elért 
eredmény is. 
A vizelet vizsgálata ugyanis azt mutatta, hogy ilyen 
esetekben a kötött kénsav feltűnően szaporodott, e tényből 
arra lehet következtetni, hogy az antifebrin a szervezetet 
oly módon hagyja el, mint az anilin, t. i. paraamidol- 
phenol kénsav alakjában. 
A Paraamidophenol-kénsav kimutatása a 
vizeletben Müller szerint a következő : a vizelet, melyhez 
negyedrészének megfelelő tömör sósavat adtunk, néhány 
perczen át kémcsőben fŐzzűk, majd a lehűlés után ehez 
