— 195 — 
adagolás ideje alatt a külömben is súlyos beteget több- 
ször kellemetlen melléktünetekkel terhelik. 
Ezeket észlelve és tudva önkéntelen is felmerül az 
a kérdés, vájjon czélszerű-e s jogosult-e az orvos arra, 
hogy ezen ujabb antipyreticus gyógyszereket azonnal 
alkalmazza, mihelyt őt heveny lázas beteghez hívják, 
továbbá hogy mennyiben felelnek meg azok a gyakorlati 
élet követelményeinek? 
A működő orvosok között általában az a téves 
felfogás vert gyökeret, hogy a lázat, illetőleg annak 
egyik sarkalatos tünetét a magas hŐt minden áron or- 
vosolni kell. így aztán gyakran előfordul az az eset, 
hogy ha az orvost olyan beteghez hívják, ki alig pár 
napja beteg, s kinek hőfoka legfelebb 38-5 — 39^ C, a 
nélkül hogy a betegség kórisméjével tisztában volna, 
avagy valamely helybeli betegség tüneteit fedezné fel, 
mindjárt chinint, antipyrint vagy esetleg más hŐcsökkentŐ 
szert rendel. 
Ez eljárás absolute nem helyes, már csak azért sem, 
mert az idő előtti hőcsökkentő szer alkalmazása legtöbb- 
ször a betegség természetes lefutását zavarja meg, a mi 
által a kórisme felállítását késleltetjük, sőt mi több azt 
igen gyakran lehetetlenné is teszszük. 
A mérsékelt láz, t. i. 38-5 — 39-50 C.-ig véle- 
ményem szerint, még nem olyan jelenség, hogy 
azt minden áron és minden körülmény között 
haladéktalanul kell orvosolni. A magas hŐ lenyo- 
mása által ugyanis a betegség lefolyása egy nappal sem 
lesz rövidebb, s e mellett a heveny fertőző betegségeknél 
a tünemények egész csoportja van jelen, a melyek nem 
a hőfok magas voltától, hanem egészen más mozzanatoktól 
függenek. 
Ezeket tudva, gyakorlati szempontból leghelyesebben 
13* 
