161 — 
kötött várakozásnak, melynek teljesülésétől sokszor az egész 
családnak boldogsága függ, megfelelhessenek. Szívből jött szavai 
valóban szívhez szólók voltak, mert ezeket oly jósággal, oly 
szeretettel, oly érzéssel adta elő, hogy érzelmeinek túláradásá- 
ban könnyei megeredve, beszédjét ismételve meg kellett szakí- 
tania. A növendékek ebben a pillanatban szintén hangos zoko- 
gásban törtek ki s mi jelenlevők sem nyomhattuk meghatott- 
ságunkat vissza s a családi összetartózandóság eme magasztos 
nyilvánulásának szinte kicsorduló könnyeinkkel adóztunk. Ilyen 
volt ő mint tanító, ilyen volt a viszony közte és tanítványai közt. 
De mit tett magáért az intézetért, a bábaiskoláért? Ez 
iskola eleinte, mint mindnyájan tudjuk, a helybeli országos kórház 
udvarba kiszögellő részének második emeletében volt elhelyezve. 
Ez a hygiene minden kívánalmainak megfelelt ugyan, de szűk 
volt. A szülések bekövetkezésére váró úgy nevezett napos nö- 
vendékek nem voltak külön helyiségbe elhelyezhetők, annál 
kevésbé lehetett szó ezek bennlakásáról; pedig boldogult a jó 
tanítás egyik szükséges kellékének tartotta, hogy az előforduló 
szüléseket a folyton kéznél levő növendékeknek lehető leg- 
nagyobb száma tehesse tanulmánya tárgyává. A helyiség 
nagyobbítását eleinte az által akarta elérni, hogy az egész 
udvari második emelet neki átengedtessék és ez a kórház többi 
részétől a folyosó mentében emelendő fal által teljesen elkülönít- 
tessék. Ez azonban kivihető nem lévén, az intézetet a kórházból 
kivenni és más helyre akarta áthelyezni. Ebben a szándékában 
a kórház maga is támogatta, minthogy ez által az iskola szá- 
mára átengedett helyiségek eredeti czéljoknak, a betegek gyógyí- 
tásának ismét visszaadhatók lettek volna. 
Hosszas keresés, tervezés, alkudozások után a vallás és 
közoktatási minisztérium végre elhatározta, hogy uj bábaiskolát 
építtet, mely nem csak a növendékek számára internátussal, 
hanem a női betegek számára szükséges helyiséggel is el legyen 
látva. Evvel boldogul tnak oly rég óhajtott kívánsága ment tel- 
jesedésbe. Most minden gondját, minden szabad idejét arra 
fordította, hogy az intézet a modern kívánalmaknak mindenben 
megfeleljen. Már annak tervezésébe is befolyt és már ekkor nem 
egy változtatást ajánlott, mit a minisztérium, annak czélszerű- 
ségéről meggyőződve, nagy részben el is fogadott. 
