— 171 — 
volt orvosi, mivel abban nem csak a szakosztály számosabb 
tagja, hanem a városnak és vármegyének főtisztviselői, valamint 
elsőnek a közjóért lelkesülő nagyszámú kitűnősége is részt vett. 
Nagyon jól tudta boldogult, hogy ez a tekintélyes gyülekezet 
az orvosi szakosztály által elfogadott alapszabályzatot csak úgy 
egyszerűen nem fogja magáévá tenni, hiszen ezt ő nem is kivánta, 
ő már ekkor nem ragaszkodott úgy, mint azelőtt másfél évvel 
1886-ban az általa elkészített szabályzat minden egyes pontjá- 
hoz; ő ekkor már sokkal kevesebbel is megelégedett, aminthogy 
megnyugvással is vette az értekezletnek azt a határozatát, 
hogy az alapszabályok egy választott bizottságnak adassanak 
ki, mely bizottság azt áttanulmányozva, esetleg újra átdolgozva, 
a majd annak idején ismét összehívandó értekezlet elé terjeszsze. 
Minthogy az eddigi alapszabályok csupán orvosok által lettek 
kidolgozva, súlyt fektetett az értekezlet arra; hogy azokban a 
nem orvosok nézete is kifejezésre juthasson; és azért a bizott- 
ságba három városi, három megyei tisztviselő, továbbá az egy- 
leti életben jártas pár egyleti tag lett beválasztva ; maga az 
elhunyt mint kezdeményező és csekélységem pedig az esetleg 
szükségessé válandó felvilágosítások megadására lettünk kiküldve. 
Ez időtől fogva boldogult ismét hinni kezdé, hogy a dolog 
rendes kerékvágásba jön s az oly hŐn óhajtott egyesület csakugyan 
életbe fog lépni. Azonban ismét csalódott. A bizottság tagjait 
a legjobb akarat mellett csak is hónapok múlva sikerült össze- 
hozni, kik az alapszabályok tárgyalását dicséretes buzgalommal 
és a dolognak minden oldalról való meghányása mellett meg is 
kezdették, de első ülésökben épen ez okból nem sokat végez- 
hettek. A második ülés összehívása még nehezebben ment. Bol- 
dogult tagtársunk már nyugtalankodni kezdett. Minthogy a 
bizottság elnöksége egy tekintélyes megyei tisztviselőre ruház- 
tatott, engem, mint szinte megyei embert ismételve és ismételve 
felkeresett, hogy a dolgot siettessem. Eleinte csak figyelmez- 
tetett, azután kért, végre korholt s bár egymás iránt a leg- 
bensőbb baráti érzéssel viseltettünk, erélytelenséget; közönyös- 
séget, a közjó iránti érzéketlenséget, lanyhaságot vetett sze- 
memre. Hiába védtem magamat, hiába a bizottságot; hiába 
hoztam fel, hogy annak legtöbb tagja száz meg száz más dologgal 
van elfoglalva; hogy az egylet létrejövetelére már az emberi 
12* 
