— 174 — 
egy feliratot készített a minisztériumhoz, melyben őt arra kéri, 
hogy a Budapesten elhunyt E,öck Szilárd philantropikus czélokra 
szolgáló hagyatékából a majd megalakulandó egyesülete számára 
bizonyos összeget juttasson. Ezt a feliratot elhozta hozzám, 
hogy a vármegye alispánja által Írassam alá és magam is alá- 
írjam. Ezt mindketten szívesen megtettük. Az így aláirt keretet 
boldogult csakugyan fölterjeszté a minisztériumhoz és eredménye 
az lett, hogy a vallás- és közoktatásügyi minisztérium 1890. 
január 1-én 2776. sz. alatt az elhagyott anyák és gyermekek 
számára a fenti alapból 500 frt juttatott az alispán kezéhez. 
Midó'n mult év tavaszán kéretének e kedvező' eredményét 
vele közöltem, látható volt arczán az öröm kifejezése, melylyel 
e hírt fogadta. Ekkor a kiállott nehéz influenczájából már lábba- 
dozott, de még mindig, alkalmasint a már rajta rágódó végleges 
betegségének befolyása miatt is nagy mérvben gyengélkedő volt. 
Ez alkalommal szólottunk utolszor kedvencz eszméjéről, ez 
alkalommal ajánlá azt utolszor figyelmembe, de már nem avval 
a lelkesedéssel, mint előbb; talán már érezte, hogy annak való- 
sulását megérni nem fogja. 
íme ez, igen tisztelt szakosztály, dióhéjba szorított vázlata, 
boldogult ama tevékenységének, melyet a szegény anyák és, 
gyermekek sorsának javítására életének utolsó éveiben, fájdalom, 
több kitartás mint eredménynyel folytatott. Mindnyájan tudjuk, 
hogy ez ügynek mily óriási akadályok állottak útjában, melyeket 
megboldogult példátlan kitartása és semmitől vissza nem riadó 
vas akarata legyőzhetőknek tartott, míg mások, kik a dolgot 
elfogultság nélkül egész higgadtsággal ítélhették meg, ezeket 
olyanoknak látták, melyek, ha legyőzhetők lesznek is, csak 
hosszú évek során és a viszonyok rendkívül kedvező alakulása 
mellett lesznek elérhetők. Ily ellenkező nézetek mellett, melyek- 
kel legbensőbb barátjai körében is találkozott, nem csuda, ha 
boldogultnak utolsó évei nagyon küzdelmesek voltak. De nem 
csak a nézetek voltak eltérők, hanem voltak olyanok is, kik az 
egész föllépést kárhoztatták, annak időszerííségét egyáltalában 
tagadták, a legjobb szándékú kezdeményezést feltűnni vágyásnak 
keresztelték, talán még a szándék tisztaságáról is kételkedtek; 
végre a közönségnek nagy része arról egyáltalában nem is akart 
hallani. Hogy az ily eljárással szemben a küzdelmek már 
