— 175 — 
keserűségbe mentek át, úgy hiszem nem kell bővebben 
bizonyítanom. 
Eleinte, midőn boldogult kedvencz eszméjének életbe- 
léptetésére működését megkezdette, ezek az akadályok tevékeny- 
ségét csak fokozták. A lanyhaság, részvétlenség, ellenzékes- 
kedés nyilai ekkor még benső meggyőződésének érczpánczéljáról 
kár nélkül pattantak vissza. Midőn azonban az elismerés helyett, 
melyet nemes eszméjéért méltán várhatott, igen sok oldalról 
nem csak közönyösséggel, hanem itt-ott legjobb szándékának 
félremagyarázásával, sőt gyanúsítással is találkozott, midőn 
ezeknek legyőzésére mindig több és több lelki erőre volt szük- 
sége, midőn látta, hogy ezek következtében terve kivitelével 
szemben az akadályok mindinkább feltornyosulnak; ez életét 
már megkeseríté. Küzdött ő azért még ekkor is, hiszen lehetet- 
lennek tartotta, hogy ha nem is oly rövid idő alatt, mint eleinte 
hitte, de idő folytán czélt ne érjen. De ebbe a küzdelembe 
ekkor már keserűség is vegyült, csalódása leverő hatással volt 
lelkére. És vájjon lelkének emez állapota nem volt-e befolyással 
testi bajának előidézésére vagy legalább annak sulyosbulására 
is? Ki tudja, nem eme csalódása terítette-e őt betegágyára, nem 
e vitte-e kora sírjába ! Hogy ez állításom nem minden alap nél- 
küli, mutatják boldogult egyik fiának hozzám intézett következő 
sorai : „A szegény anyák és gyermekek feletti folytonos szorgos- 
kodása siettette halálát, mert annyi kellemetlenségnek volt 
kitéve minden oldalról, hogy folytonosan izgatott, boszús kedély- 
állapotban volt." — Talán ha terve sikerűi, nagy eszméje életet 
nyer, most is él, most is működik, fáradozik embertársai bol- 
dogításán; ez azonban nem sikerülvén, ki tudja, nem lett-e ennek 
áldozata, nem a csalódása feletti bánata zárta-e be örökre 
szemeit, szünteté meg minden jóért és szépért hevülő nemes 
szivének dobogását? 
De akármint legyen a dolog, akár mi volt oka elköltözésé- 
nek, mi csak elvesztét sirathatjuk, a jó ember, a jó ügytárs, a jó 
barát elvesztését; kinek szelleme azonban köztünk marad, soha 
sem lankadó tevékenysége buzdító példakint fog mindig előttünk 
lebegni s igen hosszú időn keresztül vissza fogunk emlékezni reá 
mint olyanra, kinek elhunytával úgy karunkat mint a közönséget, 
és közjót nagy veszteség érte. Legyen áldott emléke ! 
