7 
familien , men bemærker tillige , at den ret vel kunde udgjore en egen Familie. Mulleime 
have et langstrakt, temmelig tykt, noget sammentrykt Legeme, bedækket med store, let 
affaldende Skjæl. Hovedet er fortil stærkt afrundet, næsten skraat, Mundaabningen lille, 
Tænderne faa, smaae og svage, og fattes i Overkjæben. Under Spidsen af Underkjæben 
staae to lange Skjægtraade, som kunne skjules i en Hudfolde paa Underfladen af Hovedet; 
de to Rygfinner ere fuldkommen adskildte, og i Gjellehinden findes kun tre Straaler. — Man 
kjender to Arter af Slægten : den stribede Mulle , Mullus Surmuletus L. og den skjæggede 
Mulle, Mullus Barbatus. L. ; begge Arter udmærke sig ved pragtfulde rode Farver, begge 
hore hjemme i de europæiske Have, og begge ere fra Oldtiden af beromte for Skjonhed og 
Velsmag. Den forste bliver 12 til 14 Tommer lang, dens Profil er mindre skraat, og 
den har paa hver Side af Legemet tre messinggule Længdestriber, der især i Yngletiden ' 
ere udmærkede. Det er denne Art, som undertiden besoger Nordsoen, og af og til ind- 
finder sig i Kattegat , Beltene og Ostersoen. — Den skjæggede Mulle derimod er mere ind- 
skrænket til Middelhavet, og Atlanterhavet ved Europas Sydlande; den er mindre end den 
forrige, dens fortilnæsten afstumpede Hoved, giver den et andet Physiognomie, og dens 
Farve er eensformig rod paa Siderne af Kroppen, uden Længdestriber. — Det er især 
denne Art, som hos Romerne gjaldt for een af de største Luxusartikler for Ganen; den be- 
taltes uhyre hoit, naar den var levende, og af betydelig Storrelse; en Mulle paa 3 Pund 
ansaaes for noget overordentligt; Juvenal omtaler een paa 6 Pund, som blev betalt med 
tre Gange saameget Solv , som den veiede, o. s. v.; Mullen blev fremsat levende paa Bordet, , 
sikkerlig mere for at overbevise Gjæsterne om *dens Friskhed, end, som nogle Forfattere 
mene, for at forlyste dem ved Beskuelsen af dens Farver og de mærkelige Forandringer 
som disse, under dens Dodskamp, skulle undergaae; idetminds-te synes Plinii og Senecas 
Ord at tale herfor, og denne Mening bestyrkes ved en bekjendt Naturforskers Yttring: at han 
ofte har seet Mullén doe, men aldrig at skifte Farve. Fig. 2 forestiller den skjæggede 
Mulle. 
Tab. V. Cochenille-Torneknippe, Cactus cockenillifer D. C, og 
Torneknippers Cochenilleyder; Coccus Cacti L. 
1 Insecternes Klasse ere endnu kun faae Arter Mennesket i den Grad umiddelbar vigtige, 
at de blive Gjenstande for Cultur; blandt disse er Cochenilleydcren een af de vigtigste. 
Dette Dyr horer til de halvvingedækkede Insecters Orden , og til Slægten Coccus L. "Blad- 
sugerne, eller Cochenilleyderne." De have et skjolddannet, ovalt, paa Oversiden svagthvælvet, 
paa Undersiden fladt Legeme, sammensat af næsten eensdannede Leed, hvoraf det forreste 
er mindst og danner Hovedet, det bagerste endes i tvende bo'rstedannede Ror. De traad- 
dannede Folehorn have mange Leed, Fodbladene derimod kun eet. Hunnerne ere vingelose, 
men forsynede med et Sugeror , hvilket Organ Hannerne mangle ; derimod ' have disse to 
horizontale, korslagte Y inger. Som Larver ere de meget smaae, men hoist livlige, idelig i 
