22 
men som Regel er Tarsen og Tæerne ikke fjerklædte, 
og paa Vade-, Løbe- og Svømmefoden ender Fjerklæd- 
ningen i de fleste Tilfælde allerede et Stykke oven for 
Hælen. Disse Dele er derimod beklædte med en horn- 
agtig, skællet Hud, som paa Mellemfoden endogsaa kan 
være dannet som lange Skinner. Hos Ugler og Ryper 
strækker Fjerklædningen sig derimod helt ud til Kløerne, 
hos Kongeørnen, laaddenbenet Musvaage, Hjerpen, Ur- 
fuglen og Tjuren til den nederste Ende af Tarserne. 
Fjerene kan deles i to Grupper: Dækfjer og Dun. 
Dækfjerene bestaar af Ribbe og Fane, Ribben atter af 
det kantede Skaft og den cylindriske, hule Pose; denne 
sidste er fæstet i Huden og bærer ikke noget af Fanen. 
Denne er derimod anbragt langs Skaftets Sider og dannes 
af Straalerne og de fra disse udgaaende Bistraaler, som 
ved smaa Kroge er heftede til hverandre; Fanen bliver 
derved til en sammenhængende Flade. 
Dækfjerene deles i tre Grupper: 1) De egentlige 
Dækfjer, som dækker selve Kroppen; 2) Svingfjerene, 
som med Armskelettet og Musklerne danner Vingerne, 
og 3) Styrefjerene, som med Halehvirvler og Muskler 
danner Halen. 
Dunene har Pose, men ikke Skaft, og Straalerne 
med Bistraaler er ikke heftede sammen med smaa 
Kroge, derved bliver Dunene bløde og løse; de har 
deres Plads mellem Dækfjerene eller beklæder de ganske 
smaa Fugleunger (Dununger). 
Fjerene og Dunene er ikke anbragte jævnt over 
hele Huden, men sidder i Grupper, de saakaldte Fjer- 
bede; de nøgne eller dunklædte Partier mellem disse 
kaldes Gange, og saadanne findes langs ned ad hver 
Side paa Halsen, paa hver Side af Kroppen, under Vin- 
gerne og andre Steder. 
