r — I 
JTJdÄr t Se'^dx |mfftt z ctfer dz : dx =: X er cn at(^eSraii¥ Function 
of X; faa fan ent)nu öen famme 9Jtet|jeDe anven&eö, gormen for SKabeti 
V ftnt>e6» 9Kan öutagec z = Sa ßog* N ♦ dx, l^wor N er et^ «läebraijf 
gunciio« X, faa bHver X = a Sog. N, ogdXzna^* 
^f ^>oüct>ceqttationcn i — XV — dVrdx = o finbce X - 
.dV:dx 
V ' 
ellec X = V~* (i — dv : dx), og naar man paa nt)t t»i|ferentterer, er 
dX = — V- ^ . (dv — (dV)^ : dx) — V"^ . ddV : dx. ^exmt> faact 
man en anticn ^oüe^aq\5ation a ^ Hf^ V""^ dV — V~^ . (dV)^ : dx HhV—* , 
ddV: dx = o, eüer 0= aV^> dN : dx + N i| (i - ^ 
19. 
S3et) trugen af benne anben .^ovetreq^jation maae man imlMerrtb 
mc?vfe, at i be 'ii^fo^I^e, ^üor X .foruDen De foranberdge ?ccD, beöuben inbe:? 
^olber cn beflanbig ©t^rrelfe, maae *3Sqüattoncn io^Un integreueö, ferenb be 
antaanc Soefficienter i 9laben V 6ejlemmeö, 03 3tttcv}va(et, ^eb %\{i<xQ af en 
Conjlant u^fplbcö. 
Det er datt, at naar X = P Hh f^^sot P er en gunction af x; men 
K er uforanbcrlig ; ba er efter ben ferj^e ^o»ebcsqüatiou P K = V~^ 
(^r — iyjaar man paa nijt bifferentierer, faa fremfommer paa nt)t en 
5Di^rerfntiaU*?€q\3atton aV^ . dN = — NdV — ~) — NV , bet 
er 
