86 
III. TUIANDR1A. 35. 
Omkr. 4 — 6 fot högt och rörlikt gräs med tjock rotstock och 
omkr. 1 j i tum breda, ljusgröna blad; småax jemnbredt lansettlika 
och gulgröna, i spetsen brunaktiga. 
I vatten, vid stränder, helst i de större sjöarne, sällan i 
grunda hafsvikar; Göt. Dalsl. a. vid Venern, Yg. Boh. spr. Hall. 
r. Sk. Blek. spr. Smål. r. Ög. spr., Sv. r.: Verml.a. vid Venern, 
Söd. Upl. spr., Norrl. Med. vid Sundsvall (planterad?). För öf- 
rigt planterad mångenstädes. 
2. G. remöta Fr.; vippa lutande med något sträfva gre- 
nar, 3 — 5 tillsammans; blad ; jemnt afsmalnande med 
något hoptryckta slid or. 3. 
Spensligare och lägre än föreg. art med mindre yfvig vippa 
och ej så tätt sittande, gröna eller violetta småax; rotstock sma- 
lare; blad teml. mjuka, 2 — 3 linier breda och ljusgröna; stråets 
leder täckta af slidorna. Liknar Poa sucletica. 
Bäckdalar i lägre fjelltrakter, mycket r.; Norrl. Ång. Bjertrå, 
Med. Sättna. 
b. Strå nedliggande eller uppstigande; de nedre 
bladen flytande; bladslidor tvåeggadt hoptryckta; 
småax stora, före blomningen trinda, sedan hop- 
tryckta. 
3. G. fluitans (L.) R. Br., Mannagrynsgräs ; vippa upp- 
rätt och klaselik, med n. glatta grenar, blott 2 till- 
sammans; nedre kronskalet nästan spetsigt. 3, 4. 
Omkr. 2—4 fot hög och vanl. nedliggande; blad 2 — 3 linier 
hreda och rent gröna; småax jemnbreda, tilltryckta och vanl. 
blekgröna. 
I sött vatten vid stränderna, allmän till s. delen af Vb. och 
Dal.; Herj. Jtl. spr. 
4. G. plicäta Fr.; vippa yfvig och i spetsen lutande, 
med n. glatta grenar, de nedre omkr. 5 tillsammans; 
nedre kronskalet trubbigt. 3, 4. 
Liknar mycket föreg. art, men har mera uppstigande strå, 
något bredare och mera ljust gröna blad samt utstående vipp- 
grenar. 
I sött vatten, helst i bäckar; Göt. r.: Sk. a. Ög. t. r. Öl. 
Dalsl. 0, Sv. Verml. r. 
B. Nedre kronskalet otydligt 5-nervigt. Blad icke 
flytande; småax små och hoptryckta. 
5. G. distans (L.) Wahlenb.; vippa under blomningen 
utbredd med utstående och slutl. nedböjda grenar, 3— 5 
tillsammans (sällan parvis stälda); småax aflånga; rot 
tågig; blad platta. 3, 4. 
Från ett par fot till blott ett par tum hög, ofta nedliggande 
eller uppstigande, med spensliga och tätt hoptufvade strån och 
smala blågröna blad; småax grönaktiga eller blågröna, stundom 
brokiga, samt lätt affallande; foderskal n. helt och hållet hinn- 
aktiga. Liknar något Poa amma . 
