Az orr eldugulása és annak okai. 
43 
Az adenoid szövet maga kötőszöveti reczéből áll, mely- 
nek falai között lynychocid sejtek foglalnak helyet. 
Megfigyelték, hogy ezek a sejtek folyton a mandulák 
felszínére vándorolnak s most már felteszik, hogy vagy phag- 
gocyosis útján vagy az által, hogy bacteriumölő anyagot ter- 
melnek, védik meg a szervezetet a káros tényezők (microorga- 
nismnsok) behatásától. 
Mikor túltengettek a mandulák? 
Kérdés most már, mikor nevezzük a mandulákat és külö- 
nösen a garatmandulát túltengettnek? E tekintetben a fogalmak 
még korántsem tisztázottak. 
Ami például a nyirokmirigyeket illeti, azokat a bőrön 
keresztül, ha érezzük, már is tudjuk, hogy azok acutan vagy 
chronicusan megnagyobodottak. 
Ha a garat hátulsó falán a noduli lymphacitiket látjuk, 
tudjuk hogy pharingitis granulosával van dolgunk. A szem 
kötői lártyáján és egyéb nyakhártyákon is igy áll a dolog. Csak 
a tonsillákat illetőleg uralkodik még kétség. 
Az egyik szerző már hyperplastikusnak mondja midőn 
a másik még csak physiologicusan jól kifejlődöttnek állítja. 
A vizsgáló orvosnak olykor van alkalma normálisát látni 
vagy jobban mondva alkalma van mind Hopmann mondja, 
nem látni, mert némely egyénnél a torokmandula például 
annyira elvész a garatívek között, hogy még az elülső ívnek 
elhúzása után is alig látható valami. 
Ilyenkor hajlandó volna az ember föltenni, hogy a man- 
dula atrophyájával áll szemben, amit azonban a környező 
nyálkahártyának külseje megczáfol. 
Általában véve normális mandulát csak nagyon ritkán 
találni, azt is csak csecsemőknél, kiknek még nem volt rá alkalmuk, 
hogy ama olyannyira gyakori kórváltozásokat, melyeknek a 
mandulák lépten-nyomon színhelyei, elszenvedjék. 
Hopmann a hypertrophia kérdését illelőleg oda nyilat- 
kozik, hogy a noduli lymphaciti akkor megnagyobbodottak, ha 
láthatók, a lonsillák akkor, ha durvább makroskopikus vizsgá- 
latnál is mint félgömb vagy mint párnaalakú duzzanatok is- 
merhetők fel. 
