42 
Dr. Fleischer Emil. 
hatásokat és különösen utóbbi a paedagogiára való nagy hord- 
erejűket derítették fel és tisztázták az utolsó 15 — 20 esztendő 
folyamán. 
Az adenoid vegetatiók anatómiája. 
Ezen a gyermekkorban oly fontos szerepet játszó kóralak, 
az úgynevezett garatmandüla túltengés vagy máskép, tágabb 
értelemben, adenoid vegetatiók. 
A garat nyálkahártyája gazdagon ki van bélelve adenoid 
szövettel. Ez az adenoid szövet vagy különálló folliculusok 
alakjában van rajta jelen vagy pedig részben mind adenoid 
szövetből álló diffus szorosan összefüggő infiltrátió, amely a 
nyálkahártya felületét dudorzatossá változtatja. 
Ilyen összefüggő, párnaszerű adenoid szövet fészek van az 
orrgarat tetején és ezzel összefüggésben a hátsó garatfalon le 
egészen az atlaszig. 
Innen kezdve az adenoid szövet mint keskeny nyúlvány 
egé.szen a szakcsontig terjed és ilyen follicularis tüsző fész- 
kek szétszórtan még a garatnak gégéi részén is fordulnak elő. 
Az orrgaratban vannak a garatmandula oldalsó nyúlvá- 
nyai a Rosenmüller-féle árkokban és innen a túbák nyilásáig 
is leterjednek. 
Ennek az adenoid telep közepének alsó részében egy 
másfél cm. hosszú és 6 mm. széles zacskóalakú függelék van 
a mely a fölszinre szájadzik és hátul a mirigyszövet alatt, 
annak hegyesen végződő nyúlványánál, az occinitnak rostos 
borítékjába végződik, egy megfelelő csontmélyedésben. 
Az előbb leirt telepen kivül, adenoid szövet még a torok 
és a nyelvmandula, amelyet a túba és a garatmandulával 
együtt Waldeyer »lymphaticus garatgyűrűnek« nevezett el, de 
ezen gyűrűnek főrészei között és azonkivül még sok helyütt is 
található ilyen lymphalicus szövet, igy a garat oldalsó falán, 
a garativeken néha még messze bele az orrüregbe is. 
A vegetatiók physiologiája. 
Minthogy szó lesz ezen mirigyszöveteknek pathologiájáról, 
kérdés miben áll azok physiologikus működése. 
Ezt még biztonsággal nem tudjuk. 
