Antolik Károly. 
23 
azonban már az aeslhetikai térre lép át, a hol a nemzeti és 
egyéni Ízlés eltérései kezdődnek. 
Fizikai fejtegetéseiben a hanghullámok természetéből és 
összetételeiből magyarázta, miért hall a fül némileg megfeszített 
figyelem mellett a csengő alaphang mellett egy egész sor har- 
monikus mellékhangot. 
Ohm fölfedezése, hogy minden hang voltaképen összetett 
és alaphangból áll, most lett bebizonyított és megértett tudo- 
mányos ténnyé. 
Helmholtz okoskodásában abból indúl ki, hogy a zenei 
technika elemeinek, a hangsoroknak, hangnemeknek és a har- 
móniának megválogatásánál nem puszta önkény és szeszély, 
hanem törvényesség uralkodik, melyet a művészek nem tuda- 
tosan, hanem tapogatózva és próbálgatva, hogy vájjon melyik 
kapcsolat látszik inkább, valósítottak meg. 
De itt azzal kell tisztába jönnünk, miként vehetünk 
szemlétet által törvényszerűséget észre, a nélkül, hogy ez valóban 
tudatossá válnék. 
Helmholtz műve épen azt tünteti fel, hogyan jutottak a 
zenészek lassanként a hangok és akkordok rokonságának észre- 
vételéhez s hogyan találták meg a general-basszus összes tör- 
vényeinek rendszerét azon törekvésük folytán, hogy a zenemű 
hangsorai közt világosan észrevehető kapcsolatot létesítsenek. 
Itt a nem tudatos eljárás mindenütt nevezetes szere- 
pet játszott. 
A parciális hangok (alaphang és kiegészítő hangok) a 
hallószerv érzéki felfogásában jelen vannak ugyan, de nem 
válnak mindig tudatosokká. Rendesen egynek fogjuk fel őket, 
mint az összetett étel izét. 
Az akkordok rokonsága iránt való érzék épen így nem 
tudatosan fejlődött ki a XV. és XVI. században, mint előbb a 
hangok rokonságát illető érzék. 
A hangok közt a nyolcadnak hasonlósága az alaphanggal 
feltűnő, ez a hangköz, aesthetikai hatására nézve teljesen tiszta. 
A legvonzóbbak a harmad és hatod s ezek a fülre még 
érthető hangkörök közül épen a legutolsók. 
Ezek Helmholtz fejtegetéseinek legfőbb eredményei. (V. ö. 
Jánosi Béla. Az aesthetika története. III. 531 — 534. 1.) 
