Dr. Kornhuber András. 
13 
hajónak kincsei nem mentek veszendőbe. Hiába mondták neki, 
hogy annyi munka után immár ideje, hogy ő is megpihenjen. 
A pihenés számára nem volt üditö, hisz annyi megkezdett 
munkája volt még. Tépelödott, gyötörte magát és szenvedett. 
Kitűnt, hogy számára a pihenés — halál. 
1905 április 21-ikén dobbant meg utoljára nagyért és 
nemesért verő szive. Lezárultak örökre oktató ajkai. A kata- 
strófa őt Bécsben érte hűen ápoló bánatos neje karjai között. 
Vele egy a tudománynak, a humanitásnak, a felvilágosodásnak 
égő szövétnek aludt el. Nemcsak Pozsonyban és Bécsben, hol 
személyes ismerőseinek száma nagy volt, hanem mondhatni az 
egész tudományos világon is mély és őszinte fájdalommal vették 
halálának hirét. Az özvegyet elárasztották egyesek, testületek, 
intézetek ré.szvét kifejezésekkel. Pozsony város törvényhatósági 
bizottsága, felbecsülni tudván a nagy halottnak a város szellemi 
érdekei körül szerzett érdemeit, a hála és elismerés érzetében 
az 1905. évi május 1-én tartott közgyűlésen utcát nevezett el 
fényes nevével. Hült tetemeit özvegye Pécsből Pozsonyba 
szállíttatta, hol április 25-ikén a családnak a Szent-Andrá.sról 
nevezett temetőben levő sírboltjában helyezte el. Mi s mind- 
azok, kik vele éreztünk s munkásságát felbecsülni tudjuk, 
zokogva állottuk sírját körül. Zokogtunk, de mégis nem voltunk 
vigasztalhatatlanok, mert fájdalmunk nagyságában feküdt vigasz- 
szónk és reményünk. Ereztük, hogy a sirkő, mely föléje zárult, 
nem választhat el tőle végleg. Fojtó gyászunk közepette is fel- 
emelt a vele való szellemi érintkezés vigasza. Hiszen e sir előttünk 
nemcsak sötét verem, az egy fényosztó, jelentős, biztató jelző 
is. Jelző, mely azt hirdeti, hogy a benne nyugvó dicsőült halott 
számunkra és utódainkra még sem halt meg egészen. Mert aki 
úgy élt és úgy munkálkodott, mint ő, az nem halhatott meg 
egészen. El ő nekünk eszméiben, jellemében és példájában. 
Sírban is mesterünk marad, kihez a munka szeretetében aka- 
runk hűek és kegyeletesek maradni Ösztönözzön tehát minket 
dicső emléke és példája azon ideális mű folytatására, amelynek 
ő egész éleiét, összes szellemi erőit és képességeit szentelte volt. 
A művet ott kell folytatnunk, ahol ő azt abban hagyta. Maradjon 
az ő neve köztünk szálló ige. Legyen emléke áldott 
minden! d ők i’e! 
