12 
Dr. Ortvay Tivadar. 
Mint v6rsGnyb6n győző érkGZGtt ő nyugdíjaztatása után 
vissza Pozsonyba. Ide vágyódott, hol legszebb alkotása: egye- 
sületünk várta érkezését. Az idő ugyan elhaladt felette, de azért 
újból átvette a régi hévvel, a régi lelkesedéssel és a régi sze- 
retettel egyesületünk ügyének gondozását. Különösen szivén 
feküdt az egyesületi közlöny szerkesztése és az egyesületi élet 
fellendítése. Irt, ágitált, előadásokat tartott, szerzett uj egyesü- 
leti tagokat, járt-kelt ismét vidékünkön, előlegezett pénzt arra, 
hogy megakadt közlönyünk újból rendesen megjelenhessen s 
mindennek eredménye az volt, hogy az egyesületi élet csak- 
ugyan megélénkült, az erőinkhez való bizalom ismét megjött. 
Az ö folytonvaló sürgetése eredményezte, hogy gazdag egyesü- 
leti könyvtárunk végre katalogizálva s azáltal hozzáférhetővé 
lett. Sokat tett egyesületi múzeumunk érdekében is. Sok könyvet, 
térképet, kagylót, pillangót, szárított növényt, kövületet, ásványt 
ajándékozott annak. Szóval meglátszott, hogy ismét köztünk van. 
De fájdalom e köztünk való tartózkodása nem volt hosszas. 
1903-ban június 22-ikén súlyos jobboldali bénulás érte őt. Bár 
e bajjal szemben bámulatos akaraterőt tanúsított s enyhíté- 
sére a gasteini fürdő gyógyító vizében is keresett orvoslatot, 
következményei mégis egyre aggasztóbbak lettek. A fürge, élénk, 
soha ki nem fáradó aggastyán alakja megtört s bár lelke nem 
vesztette el régi ruganyosságát, mégis baja fizikai következ- 
ményeinél fogva lehetetlenné vált neki a további tudoinányos 
munkásság. Kivált az egyesületi közlöny szerkesztőségéből. Nem 
jelent meg többé üléseinken. Abba hagyta minden megkezdett 
munkáját. Hogy mily fájdalmas volt neki e kényszeritett munka 
abbanhagyás, azt csak azok tudják, kik őt a szenvedés s a meg- 
próbáltatás nehéz napjaiban felkeresték. Könyek csillogtak 
szemeiben, a szenvedés könyei, mikor le kellett mondania az 
1904. évi bécsi növénytan congre-sszuson való részvételről. E 
congresszus egyik szakasza tudományos kirándulást tett a Kis- 
Kárpátokba, arra a vidékre, melyet joggal és önérzetesen a 
maga tudása birodalmához tartozónak tekinthetett. Es ime e 
birodalomból ki volt rekesztve. A hogy viharvert tengerész 
szemléli elsülyedt hajójának vízből kimeredezö roncsait, úgy 
szemlélte Kornhuber is a maga, zátonyra jutott élethajójának 
megakadt menetét. Hiába vigasztalták barátai, hogy hi.szen e 
