A természettiiclomány fejlődése hatásának 
néhány társadalomtudományi tanulságáról. 
Dr. Oberschall Pál pozsonyi kir. akadémiai jogtanár ünnepi 
előadása Pozsonyban 1907 évi aug. 25-ikén a „Pozsonyi Orvos- 
és Természettudományi Egyesület" 50 éves fennállása alkal- 
mából tartott jubiláris közgyűlésén. 
A természettudomány fejlődése hatásának legnagyobb 
eredménye az, hogy az az összes tudományok alapjává vált, a 
merev válaszfalak, melyek az egyes tudományokat egymástól 
elválasztották, összeomlottak s ha az egyes részek összefüggése 
még laza is, a haladás iránya kétségtelenül mutatja az egésznek 
összefüggését. E nagy igazságnak egy, bár kis jelentőségű, de 
symptomatikus tünete igénytelen szereplésem a mai ünnepi 
alkalommal, mert ez a fejlődés teszi lehetővé nekem, a jogász- 
nak és philosophusnak, hogy eleget tehetek a megtisztelő fel- 
szólításnak és hogy az orvos- és- természettudományi egyesület 
diszülésén tanulmányaim köréből és mégis a természettudomány 
tanúságairól szólhassak. 
Igaza van Goethének., hogy a természet az egyetlen könyv, 
amelynek minden egyes lapján nagy igazságokkal találkozunk. 
A természettudósok megfigyelései nem egy társadalomtudományi 
kérdésnek megoldására is vezettek, bár sokszor az analógiák 
egyoldalú felhasználása erőszakolt elméletek forrásává vált. 
Ezekkel különösen a társadelomtudomány biológiai iskolájában 
találkozunk, a mely szerves lénynek fogja fel a társadalmat. 
A legtöbb, merész és erőszakolt következtetés oka egyrészt az 
organismus és organisatio között fennálló sokoldalú 
hasonlóság, másrészt kiváló tudósoknál (pl. Spencer, Lilienfeld, 
Worms, De Greef stb.) is előforduló az a nagy hiba, hogy a 
midőn felállítanak egy elméletet, melyet a természettudomány 
körébe vágó megfigyelések egy sorozata fed, e theóriát minden 
1 * 
