Közgyűlés. 
11 
Tisztelt közgyűlés! Etniékbeszédeinnek vége. Iparkodtam 
két elhunyt kartársunk életét, kürülvonalozni, a mennyire lehet, 
szűk határok közt elmondani mind azt, mit jegyzőkönyveinkben 
megörökiteni kötelességünknek tartottam. 
Hiányos a leirás, de, ki a sorok közt is olvasni tud, ki- 
olvashatja belőle, hogy elhunyt kartársaink kiváló emberek 
voltak, kikre büszkén tekinthetünk vissza s kiknek példáján 
tanulhatjuk, hogy kell viselkednünk, ha a köztiszteletet 
kiérdemelni akarjuk, hogy kell k ü z d e n ü n k, ha az élet 
viszontagságaiban, az élet harcaiban helyünket tisztességesen ki 
akarjuk tölteni s hogyan kell élnünk, hogy a szó 
magasztos értelmében emberek legyünk. 
Nyugodjanak ők békében, s felejthetetlen legyen emlékük 
körünkben! 
