Emlékbeszéd. 
25 
akii elölte már sokan ismerlek, de igazi nevén szólitani nem 
tudlak, nem akartak, vagy nem mertek. 
Az 1859-ben megjeleni leszármazási elmélet — mint 
ilyen — csak a tudományos körök vitájának adott bő táplálékot. 
Nagyobb fölháborodást Darwin akkor idézett elő, mikor újabb 
12 évi kemény munka után a körülmények kényszerítő hatása 
alatt, a könyörtelen következetesség parancsára leszármazási 
elméletébe bele vonta az embert is. Ezzel csapolt le a bomba. 
Tudós ellenfelei ellenségeivé váltak s a tudományos argumen- 
tumokon kivül válogatás nélkül használtak föl ellene minden 
célravezetőnek Ígérkező fegyvert. Megvádolták, hogy az embert 
lealacsonyítja az állatok közé; holott Darwin bizonyára azt 
felelte volna erre^ — ha egyáltalán szükségét érzi, hogy feleljen 
— hogy ő se lealacsonyítani se fölemelni nem akar, csak belső 
kényszerből indítatva dolgozik, minden tendencia nélkül, a 
nélkül, hogy az ember domináló állását érinteni kívánná. 
Ha a leszármazási elmélet e.zen végső consequen bájára, 
a komoly tudósok fölháborodtak, a nagy publikum egyenesen 
fellázadt. Hála a célon túllőtt buzgó tanítványoknak, a teória 
élességét célzatosan kihasználó tudós ellenségeknek ugyanis, 
Darwin elmélete röviden úgy ment át a köztudatba, hogy akadt 
egy krónikus gyomorbajban szenvedő, rosszmájú, udvariatlan 
angol, aki azt merte állítani, hogy az ember a majomtól szár- 
mazik. Pedig ezt ilyen élesen Darwin sohasem említi. Se ö, se 
Háckel — Darwin leghűségesebb követője s tanainak első apos- 
tola — sohse mondták, hogy az ember a ma élő majmok 
valamelyikétől származik. Nohát kérem, ez igy beállítva csak- 
ugyan vastag udvariatlanság. De a dolog szerencsére nem 
annyira veszedelmes, mert hideg ésszel, hideg vérrel mérlegelve 
a dolgokat, nem találjuk meg arra az okot, hogy miért kelljen 
az állatvilág összes fokozatain végig diadalmasan érvényesülő 
leszármazási teória hatálya alól kivonnunk azf az embert, 
a kiről tudjuk, hogy nem csak leste szervezetében a legkisebb 
izéig hasonlit a legmagasabb rendű állatokhoz, hanem lelkének 
értelmi és érzelmi megnyilvánulásait, tehát legértékesebb élet- 
működéseit illetőleg is csak quantitalive tér el tőlük s helyez- 
kedik ez által föléjük. 
A nagy közönség felháborodásával azonban még nem ért 
