Biológiai problémák. 
43 
Bocsánat egy csekély kitérésért! 
A kutya a farkasnak közeli rokona — egyes zoológusok 
direkte tőle származtatják. Pedig közöttük szinte elképzelhetetlen 
gyűlölet uralkodik. De méltán. A hideg beálltával a farkas a 
falvakba lopódzik s ott elsősorban az emberi vagyon legéberebb 
őrével gyűlik meg a haja. Hogy ez éppen vérrokona, az mit se 
tesz ; hiszen a kutyák egymással is vívnak elkeseredett harcokat. 
A kutya és a macska között fennálló gyűlölet azonban 
semmi esetre nem származhatik az európai vagy nubiai macs- 
kától (amennyiben macskánkat ezektől származtatjuk), mert 
hiszen egymásra éppen tartózkodási helyük különbözősége miatt 
soha sem vadászgatták. De vájjon a gyűlölet mindenkor csak 
annak közvetlen okozója ellen irányul? Nem terjed-e ki az 
ellenség hozzátartozóira is? Az alacsony kulturfokon álló 
népek vérboszuja éppen alkalmas példa e tétel igazsága mellett. 
Ezután tehát csak az lehet a kérdés, van-e a macskának oly 
rokona, amely egykor a kutyát bántalmazta, vagy talán most 
is bántalmazza s ezáltal a gyűlöletét érthetővé tehetné? Bizo- 
nyára. És pedig első sorban a párduc vagy leopárd, amelyről 
Brehm, Blanford, Sanderson, Weiszmann, Pechuel- 
Loesche s mások egyértelmüleg kiemelik, hogy különös elő- 
szeretettel vadássza a kutyákat. S c h i 1 1 i n g egy esetet ír le, 
amikor a leopárd lába mellett szendergő kutyáját villámgyorsan 
elragadta, mielőtt még a meglepetéstől magához térhetett volna. 
Ismeretes a macskák közötti nagy hasonlatosság. A kis 
tigrisek éppen oly feltűnően hasonlitanak a házi macskához, 
mint akár a kis leopárdok. Itt azonban meg kell jegyeznem, 
hogy a kutya csak a szimatjával ismer meg mindent. Arai a 
sasnak a szeme, az a kutyának az orra. Hány csodát művelt 
vele Mister T o m p s o n Bingója? A raacskaféléknek valószínűleg 
ugyanazon kigőzölgésük is van, amelynél fogva a kutya rájuk 
ismerhet. Jó lehet már évezredek óla nincsen a nagy macska- 
fajok támadásainak kitéve, de ösztöne, vagy amint Lamarck 
mondja faji emlékezete még hűen megőrizte emléküket, mint 
ahogy megtartotta máig is most már meg nem indokolt azon 
szokását, hogy lefekvéskor körben forog vagy bélsarát elföldeli_ 
Egy érdekes esetet ir le a „Ze n traiblatt“-ban egy zürichi 
szobrász. A leírást Dr. Zell, berlini tanár kitűnő értekezésében is 
4 * 
