Biológiai problémák. 
45 
inazásu fajok sajátja, inig a nehéz mecklenburgi, vagy angol 
sörfőzö lovak ilyen mozdulatokat nem tesznek. Maga ez a szokás 
nem kizárólag a lovaknál fordul elő, hanem más forróföldövi 
állatoknál: így az elefántnál, a tevénél s még sok más növény- 
evőnél szintén feltalálható. Az utóbbiról már Aristoteles is 
Írja, hogy „inkább zavaros vizet iszik, mint tisztát 
s ha ilyet talál, előbb felzavarja, mielőtt innék belőle." 
A teve e szokásának aristotelesi magyarázata eleve magán 
hordja a valószínűtlenség bélyegét. Ismeretes azonban e jelenség 
egy másik magyarázata, amely egy egyszerű amerikai gauchotól 
ered s amely Jacob Alfréd révén, aki 12 évig foglalkozott Dél- 
Amerikáuan állattenyésztéssel, jutott D r. Zell tudomására. 
Jacob Alfréd, akinek egy ittatás alkalmával feltűnt, hogy a 
lovak ivás előtt mellső lábukkal többször a vizbe csapnak, oda- 
szólt a kisérő gauchónak: „Nem értem, hogy ezek az ostoba 
állatok miért zavarják fel a vizet." 
„A lovak nem ostobák" mondá amaz és nevetett. Nevetése 
nyilván azt jelentette : „ — de Te vagy az ostoba." Jacob erre 
tudakolta a gauchó véleményét erről a dologról. 
„Fent a viz meleg — volt a felelet — a nap felmele- 
gitette. Lent friss és hideg. Ezt akarják inni; ezért kavarják 
fel a vizet." 
Úgy látszik, hogy az egyszerű gauchó fején találta a szeget. 
Annál valószínűbb a magyarázata, mivel ez a szokás más meleg 
földövi állatoknál is előfordul, de a nehéz testű lovaknál, 
amelyek északi származásúak, a hol pedig a viz nem melegszik 
fel annyira, hogy felkavarása szükségessé válnék — teljesen 
hiányzik. Néhány déli származású ló megtartotta — többszöri 
keresztezés után is — e tulajdonságát, amiért ez a nemes szár- 
mazás egy ismertető jegye gyanánt is szerepelhet. . . 
Még a legujabbkori tankönyveinkben is teljes otthonos- 
sággal tüntet az a majdnem 2000 esztendős tévhit, hogy a struc 
ellenségeitől üldözve, végső kétségbeesésében a homokba dugja 
fejét, azt hívén, ha ő nem látja az ellenséget, viszont ez sem 
láthatja őt. Az ujabbkori utazók pedig erről mit sem tudnak. Az 
egész história silány mese, a melynek eredete az ókorba nyúlik 
vissza. Az első, aki a struc ezen tulajdonságáról megemlékezik, 
esetleg a mese irodalmi apjának is tekinthető Diodorus Siculus 
