48 
Seidl Sándor. 
nyarát. Jó pajtásával a szabadban csatangolva, felfedeztek egy 
fejők fölött keringő keselyüt. A jó pajtásnak, mint zólyomi 
autoclitonnak, mindjárt kész is volt egy sikerrel kecsegtető terve. 
A közel fekvő otthonból lepedőt szerzett, letakartalla magát és 
arra utasította barátját, hogy ha a keselyű kellő közelségbe jut. 
vegye célba a nagy ragadozót. T. i. velük volt egy hatos számú 
ílobertpuskájuk. A terv sikerült, a keselyű feléjök tartott, de 
annyira közel merészkedett a letakart legénykéhez, hogy az 
elvesztette a hidegvérét és felugrott. A keselyű visszafordult, a 
fegyver ravasz elcsattant, anélkül, hogy a golyót fel is vette 
volna. 
Ila a szimatja vezeti a kesely üt, miképen történhetett meg 
vele az, hogy a zólyomi mező ravasz kis lesipuskása kifoghasson 
rajta. 
Hasonló tapasztalata van H y a m G y ö r g y n e k is, aki a ke- 
selyű szaglási tehetségét szintén tagadja. Lehetetlennek találja annál 
is inkább, mert megfigyelései szerint a keselyük egy frissen el- 
hullott állat köré már akkor is gyülekeznek, amikor még semmi- 
féle szagot nem terjeszt. Chilei tartózkodása alkalmával egy 
döglött szamár két napig feküdt egy fa alatt s a keselyük ennyi 
idő alatt sem akadlak rá. Két nap múlva azonban a falu kutyái 
megtalálták, amire a keselyük is megjelentek. E kettős jelen- 
ségnek megállapitotta a logikai összetartozását. A keselyük meg- 
látták a kutyákat s csak erre szálltak le a magasból. Ez azonban 
csak úgy lehetséges, ha ők kiváló látási képességgel birnak. 
Hyam ez elegendő okból mint tényt akarja leszögezni. Csakugyan 
nem valószinű, hogy a dög szaga a felhők magasságáig fel- 
hatolna. A kutyák gyülekezését, kiváló optikai képességüknél 
fogva inegláthatták s tapasztalatból tudják, hogy ez táplálékot 
jelent az ő számukra is. Mihelyt a legalanlabban keringő madár 
egy határozott irányba elindul, a felelte levők figyelme menten 
fölébred s rögtön követik amazt. Ugyanezt succesive meglátják 
a legfölül tartózkodók is s innen van az, hogy a legnagyobb 
dögevök a legkésőbben jutnak a tetemhez, mivel a legmagasabb 
régiókban szokták megfigyeléseiket végezni. 
A tudós Sir B a k e r S á m u e I számtalanszor meggyőződött 
arról, hogy a keselyük rá nem találnak az elrejtett dögre, hacsak 
a megölésnek tanúi nem voltak. Szerinte csak a látás vezeti 
