Biológiai problémák. 
49 
tikét a hullák megtalálásában. Olykor a lenyúzott állat vörös 
húsa, máskor egyéb dögevök csoportosulása csalogatja le őket 
a felhőkből. 
Érdekes dolgot közöl Wiszmann, egy afrikai vadász éle- 
ményeiből. „Amidőn első afrikai utam alkalmával átmentem 
a Tanganyika taván, láttam először zebrát és sikerült is az első 
példányt szerencsésen leteriteni. E vadászatomat két sas érdekes 
viselkedése tette emlékezetessé. Amikor négykézláb mászva 
igyekeztem a zebrához közel jutni, ami a nem rég leperzselt fű 
szúrós tarlója miatt elég keservesen ment, egyszerre csak erős 
suhogást éreztem a fejem fölött. Egy nagy árnyék haladt el 
mellettem, éreztem a szárnycsapásoktól eredő levegőáramot, 
amely egy felettem elrepülő hatalmas sastól eredt s a melyet 
nyomban egy másik példány is követett. A levegő haramiái 
elköröztek fölöttem, olykor-olykor közvetlen a fejem fölött 
suhogtak el, úgy hogy már azzal a gondolattal is foglalkoztam, 
nem-e lenne jobb, töltésemet a szárnyas rablók ellen felhasználni. 
Valószín Illeg beteg állatnak tartottak, amely 
ellankadva a földön vánszorog és az ő számukra kellemes zsák- 
mánynak látszott. Csak az eldördülő fegyver hangjára riadtak 
széjjel, miközben a zebra is vérző sebbel összerogyott.“ 
A madarak szimatolási tehetsége mellett a fönt említett 
eset igen rossz tanúságot tehetne, de a régiek ama hitét, hogy a 
keselyük az állatok bekövetkező halálát előre megérzik, némileg 
igazolva látjuk. A beteg, elgyötrődött vagy megsebesült állatra 
a keselyű hamar figyelmessé lesz s prédára éhesen követi is 
addig, amig az állat teljesen el nem pusztul; amiben egyik másik 
szárnyas dögevő áktive közre is szokott működni. Szimatolási 
képességének azonban csak egy doctrina falsa szerezhetett rövid 
lejáratú létjogot. A madarak a legprimilivebb szaglással bírnak, 
mivelhogy a kanári éppen úgy kísérli meg az elefántcsont-tojások 
kiköltését, miként a sólyom is neki megy a vörös posztónak 
vagy egy tömeg spanyol viasznak — nyers húsnak tartván 
azokat. Eehetséges volna mindez, ha a kanárinak és a sólyomnak 
szimatja lenne? Hihetnők-e ugyanezt a kutyáról is? Lehetséges 
az, hogy ő a vörös posztót bekötött szemmel is húsnak vélje? 
A keselyű bizony nem ,,Geruchstier“ — mint Zell mondja — 
hanem a látás a főérzéke s ha van is valamilyes szaglási 
