50 
Seiill Sándor. 
képessége, úgy az nem inlensivebb, mint az emberé, aki 
pedig mégsem sorozható a jó szaglása teremtmények közé. 
A keselyű érzékeire vonalkozó régi hit ellen még egy tekin- 
télyes érvem lehetne. Z e 1 1 szerint a szaglás és a látás egymást 
pótló érzékek. Egy jó szaglással biró állat nélkülözheti a látást és 
viszont. A természet nem is pazarolja jótéteményeit. Ha adakozó 
kedve valamely érzék megteremtésében kimerült, a többinél 
érvényre juttatja bámulatos takarékosságát. A mely állatnak 
tehát jó szaglása van, annak a látása rossz, mig a jó látású 
állat a szaglási képesség áldásairól kénytelen lemondani. A 
keselyű kiváló jó látás.sal biró állat (,,Ge.sichtstier‘), jó szaglása 
tehát eo ipso nincsen. . . 
Az állatoknak egy érdekes, bár apodiklikusan ki nem 
mondott tulajdonságára is akarok utalni, amelynek tárgyalása 
nem is bir valami rendkivüli fontossággal, de legalább érdekes 
s egy nem kicsinyelhetö, sőt némelyeknek jól értékesilhető 
tanulsággal is szolgálhat. 
Városunk egy jóhirű tanintézetének igazgatója három jól 
ápolt vizslát tartogat, amelyeknek ragaszkodása a ház úrnője 
iránt határtalan. Ha a direktor úr távol van. az egyik keresztbe 
fekszik az ajtó előtt s akkor idegen meg ne kísérelje a belépést. 
( ) nagysága szentül meg van győződve, hogy minden szavát értik, 
viszont ő is eltalálja szándékukat és kívánságaikat. Egy alka- 
lommal a triumcanatus két tagja összeveszett egy kétes értékű 
koncon. Rövid nehány pillanat alatt legválságosabb lett a 
helyzet a két küzdő háziőr között. Az úrnő interventiója 
elmaradhatlannak látszott, különben tragikus véget ért volna 
a házi perpatvar. Több bátorsággal, mint óvato.ssággal nyúlt 
(j nagysága az „Eris almája'’ után. S akkor megtörtént az, 
amit előre megjó.solhattam volna, — az egyik állat beleharapott 
a kezébe. Pedig de fogadkozott volna, hogy ez meg nem történ- 
hetik, ha ezt előzőleg kilátásba helyezem. Igaz, hogy a hálátlan 
egy álló napig nem nyúlt az éleihez, egy sarokban kucorogva, 
nyögdecsélve vezekelt rettenetes bűnéért, s amikor úrnője 
megsebesült kezét odatartotta, hogy nagy vétkéért penitentiát 
tartson, alázattal csókolta, nyalta a sebet, de a dolog megtörtént, 
jóvátenni lehetett, de visszacsinálni nem. 
A felületes gondolkodás abban találja e jelenség okát. 
