Seidl Sándor. 
52 
fogatja magát s mint a vadászok állítják még nem volt rá eset, hogy 
egyetlen majom is megfutamodott volna. Hogy is ne! Ott hagyná 
kedvenc eledelét ?! Aki a majmot ismeri, az nem is reméli ezt. 
S azon nem is lehet csodálkozni. Ez nem csak a létkUz- 
delem, hanem a szokás hatalmábc'd is érthető. Minden állat, 
de különösen a társasán élő a lét nehézsége miatt zsákmányát 
mindenképen megvédeni kénytelen. Az az állat, amely fajroko- 
naitól zsákmányát elrabolni engedi a pusztulás biztos sorsának 
néz elibe. A legszelídebb, legszervílisebb háziállatunk is: a kutya , 
ezért lesz étkezéskor veszedelmessé, s a legintelligensebb állat: 
a majom komikusán következetessé. . . j 
A mélyen Tisztelt Hölgyek és Urak bizonyára emlékeznek 
arra a német eredetű állatmesére, amely szerint egy szarvas- 
bika jóleső megelégedéssel csodálja az erdei patak tükrében 
tizenhat ágú gyönyörű homlokdíszét. De ugyanakkor boszan- 
kodva tekint vékony formátlan cinege-lábaira is, mint amelyek 
előkelő megjelenésének elíektusát jelentékenyen redukálják. A 
mese azzal végződik, hogy megvetett lábai már-már megmentik 
a kopók üldözéseitől, amikor legnagyobb büszkesége, az agancsai 
egy terebélyes fa ágai között megakadnak s ez által gazdájukat 
a kérlelhetetlen ellenség prédájául kiszolgáltalják. 
E mese ugyan egy megható tanulsággal záródik, amiért 
jelentőségét kicsinyleni nem akarom, de már kiindulási pont- 
jában egy tévedést popularizál, amely az igazságot keresőnek 
kritikáját érintetlenül nem hagyhatja. Röviden szólva: a szarvas 
tükörképében nem csodálhatta önnön magát, mert abban magára 
éppen nem ismer. Nem is egy festményt láthattam, amelyen egy 
ölebecske vagy más szobában tartott állat nézegeti magát a 
tükörben. Ez kétségtelen superstilio, mert az állat csakugyan 
nem ismeri meg a saját tükörképét. Hogy lát a tükörben egy 
állatot, az nem is lehet vita tárgya, de hogy más állatnak 
nézi és önnön magára benne nem ismer, elegendő tapasztalat 
után egész bizonyosnak vehető. ! 
Már előbb is megemlékeztem Dr. Zel 1 osztályozásáról. E t 
szerint vannak állatok, amelyeknél a látás a főérzékük s van- 
nak olyanok, amelynél a szaglás van mindenek fölött kifejlődve. 
A szagló állatnak tehát a tükör mit sem mond. A kutya tükörképe í 
láttára fogvicsoritva közeledik a tükörhöz, de orra nem jelezvén i 
