Biológiai problémák. 
53 
semmit, nemsokára oU is liagyja. így viselkednek mindazok az 
állatok, a melyeket a megismerésben szagló érzékük vezérli. 
A tükör tehát csak a jó látású állatokra van hatással, de a 
tükör előtti tetszelgés, az önmagában való gyönyörködés ezeknél 
is fictió. Sok közismert tény per analógiám bizonyitja ezt. A vad- 
ember a tükörben társát véli látni. így gondolkodik a kis gyermek 
is, sőt nevet is ad a tükörből rá mosolygó barátjának. A doggok 
egymással is verekszenek, ezért a tükör előtt fogukat vicsorítják. 
A ragadozó madarak is harci pózba vágják magukat a vélt 
konkurens előtt. A társaságban élő állatok viszont örömmel 
üdvözlik a tükörben sejtett fajrokonukat (majom, kanári, cinke 
stb.) Van is erre nézve elég följegyzésünk. A majnai Frankfurt 
állatkertjének hires igazgatója Dr. S c h m i d t leirja egy orang 
viselkedését a tükör előtt, G a r n e r „The Speech of the Monkeys“ 
nagyhírű szerzője valamennyi majmának tükör előtti viselkedését 
közli s Schmidttel egyazon konklusióra jut, hogy a majom nem 
önönmagát ismeri fel a tükörben, hanem társát sejti benne s 
iparkodik is fajának sajátos modorában vele barátságot kötni. . . . 
Majdnem minden kalandos útleírásban olvashatunk oly 
esetekről, amikor a fenevadakkal való találkozásnál az ember 
hidegvére még az ismétlő puskánál is eredményesebb fegyvernek 
bizonyult. Elvégre az utóbbi is csak úgy ér valamit, ha az ember 
a helyzet magaslatán meg tud maradni. A bátor szembeszállós 
bármilyen fenevaddal nem egy kinos válság problémáját áldotta 
meg, de mindenkor csak annak a körülménynek hathatós segít- 
sége mellett, hogy a legveszedelmesebb, legerősebb ragadozók 
is valami sajátságos respektussal viseltetnek az ember iránt. 
Már P 1 i n i u s is tudott erről s a következőkben emlékezik meg 
róla ; „Ha az elefánt az ember nyomára akad, vagy megpillantja 
őt magát, szimatolni kezd, ijedten maga köré tekinget, dühében 
nagyokat prüszköl, de el nem tapossa az emberi nyomot, hanem 
figyelmezteti társait, amelyek az utánuk jövőknek továbbitják 
a hírt. A felizgatott csorda erre oldalt kanyarodva csatasorba 
áll. A tigris vérszomjas nősténye — igy beszélik közelebbi 
ismerősei — szintén biztonságba viszi kölykeit, ha az ember 
nyomát megpillantja. Hogy ismerik meg azt? Hol láthatták, 
amikor a vadonba csak nagy ritkán látogat el? Honnan tudja 
az elefánt, a tigris és a többi állatok, hogy az embertől félni 
