Biológiai problémák. 
57 
nőstényeire általában". Egy kitűnő állatismerő hírében álló 
festő Beckmann Lajos egy borz nőstényt tartogat, amely 
odaadó barátságot kötött a kutyájával. A kakas és a kacsa köl- 
csönös szerelme a legközönségesebb tapasztalatok közé tartozik. 
Brehm egy pelikán és egy gólya érdekes barátságát jegyezte 
fel. Emlékszem egy kakas és egy tehén, sőt kutya és macska 
közötti viszonyra is. 
Hagenbeck egy egész csomó esetével gazdagítja az ide 
vonatkazó adatok lajstromát. Többek között egy struc és egy 
daru, majd egy daru és egy liba barátságáról emlékezik meg. 
Talán a legérdekesebb esete volt egy elefánt és egy ponny 
barátsága. A vastagbőrünek valóságos életszükséglete volt a 
kis lovacska. Melancholikussá lett és napokig nem evett, ha a 
barátnőjétől elszakították. 
Az irodalom az állatoknak emberek iránti szerelméről 
is nyújt elegendő adatokat. Annak kell neveznünk azt a leg- 
messzebbre menő ragaszkodást, a tolakodásig elmenő kedves- 
kedést, amely esetenkint egyik másik állat részéről megnyilat- 
kozik. Ez pedig csak akkor lehetséges, ha az állat különbséget 
tud tenni a férfi és a nő között. A páviánról azt is mondja 
B r e h m, -hogy „leányokat és asszonyokat rabol és azokat bántal- 
mazza . . ." „Hogy a férfit és a nőt rögtön felismeri — folytatja 
a nagy zoologus — száz esetben is megfigyelhettem s bizonyos az 
is, hogy nőknek szemtelen tolakodásával igen alkalmatlanná vá- 
lik". A rnandrilról Geszner mondja ugyanezt. „Érzelmei nemcsak 
saját nősténye, hanem az asszony iránt isalegélénkebben 
megnyilvánulnak." Reugger azt Írja a kapucinus majomról: 
„Ez a faj is tud kölönbséget tenni a férfi és a nő között. A 
hím inkább asszonyokat, a nőstény a férfiakat kedveli." Brehm 
még egy oroszlánról is ír jellemző dolgokat. „Bachida — igy 
hívták oroszlánomat — egy szép nőállat, ezelőtt Lotif pasa 
Kelet-Szudán egyptomi helytartójának a birtokában volt s tőle 
egyik barátom kapta ajándékba. A legrövidebb idő alatt udva- 
runkba szokott s szabad volt neki ott tetszése szerint barangolni. 
Majd úgy követett engem, mint a kutya, majd ismét hízelkedett 
akár a macska, de leginkább azzal a szokásával vált kelle- 
metlenné, hogy olykor éjjel gondolt egyet, felkeresett fekvő 
helyemen és becérgetéseivel — amelyeket nem mindig a 
Orv.-Term. Egy. XXX. (Uj f. XXI. k. Értek.) 5 
