Emlékbeszéd tartotta Schwicker Alfréd 1910. október 81-én. 
A múlt nyár elején volt két éve, hogy Than Károly 
elköltözött körünkből életének 74- ik évében; letűnt örökre a 
természettudományi kutatásnak és oktatásnak pályájáról, a 
melyen sok évtizeden át büszkeségünkre, lankadatlan buzga- 
lommal, maradandó sikerrel működött. Es most amikor a 
pozsonyi orvos-természettudományi társulat mai közgyűlésén 
megnyílhatott az alkalom, ezen igazi érdemekben tartalmas 
életen ismét végig pillanthatni, mély elszomorodással érezzük 
mindannyian újra, mily súlyos veszteség érte, nemcsak szerény 
egyesületünket tiszteleti tagjának elhunytával, hanem hazánk 
tudományos életét mindenek előtt. A veszteségen érzett fájdal- 
munkat mintha még növelné azon aggodalom, hogy kultur- 
életünkben támadt, végzet okozta űrt, egy még bizonytalan 
jövő, tán nagy későre fogja ismét betölteni. 
Than Károly áldásos tudományos és közművelődési 
tevékenységét a múlt század Oo as éveinek elején kezdte meg, 
amikor még fiatalon, 28 éves korában, Bécsben, Heidelbergben 
és Párizsban ernyedetlen szorgalommal, alapos és komoly 
tanulmányoknak szánt tanulóéveit befejezve a pesti egyetemi 
tanszékre került, hogy itt egész életét a tudományos kutatásnak 
és oktatásnak szentelje. 
A nyugati művelődés hóditó tudományos eszméitől eltelve, 
a szakavatott biztonságával, öntudatával és a szívós lelkesedés 
dús energia tartalmával jött vissza hazájába, ébredő kultúránk 
javára; szerencsés körülmények között, mert rokonérzésű tudós 
munkatársak kíizroműködésével, nemkülönben a kor követel- 
