Dr. Schmid Hugó emlékezete. 
13 
tenünk, hogy ezt legjobban érjük el jósággal és szeretettel 
erre maga adta mindennap és minden esetben a leg- 
fényesebb példát. 
Működése orvosi egyletünkben igen élénk 
volt és különösen fontos volt mindnyájunkra nézve azon 
következetesség, mellyel az apendicitis kérdésének 
időközönkénti állásával bennünket folyton tudott érde- 
kelni és tanitani. Már a 90-es években különös figyelmet 
keltett hasüreg! műtétéivel. 1902-ben egy nagyon beható 
tanulmányát adta elő: ,,Ajobboldalicsipőárokban 
lefolyó gyűli adások ró 1“. 1903-ban: ,,Az apen- 
dicitis gyógykezelésénél uralkodó külön- 
böző irányok ró 1“. A következő években betegek 
bemutatásával ezen kérdést mindig napirenden tartotta 
és tapasztalataival gazdagította, mig végre 1907-ben a 
magyar sebésztársaság első megalakuló közgyűlésén 
valóban alapvető referátummal rögzítette a nagy sebész 
közönség előtt ismereteit. 
Ezen nagyobb szabású előadásain kivül, igen gyak- 
ran mutatott be betegeket, a kiknek kórrajzával és 
a levont következtetésekkel mindig lekötötte a hallgatóság 
figyelmét. 
Orvos ethikai kérdésekben is mindig részt- 
vett az ügy tisztázásában és igen gyakran keltett mély 
hatást puritán gondolkozásával. Mindig a vesztes félnek 
erkölcsi indokait kereste azon elvnél fogva: ,,Victrix causa 
Diis piacúit, séd victa Catoni“. Ezen elvével gyakran 
magával ragadta az ethika betűihez ragaszkodókat engesz- 
telő bírálatra. A versengés kellemetlenségeiben néha 
oly naiv, igazán gyermekded nézeteket vallott, hogy 
valóban csak egy átérzett kézszoritással lehetett felelni. 
Jó volt egész az ön megtagadásig. 
