60 
Szemelvények. 
Byron és ellesse előttem a Jungfrau minden vonását, keresve 
érzelmeket az ő árva, meghasonlott Manfredjének, »kinek gyö- 
nyöre a magányos vadon, hogy szívhassa a jégtetök nehéz 
levegőjét, hol a madár fészket rakni nem mer, hol a füvetlen 
gránit felett nem surran a szitakötő szárnya.* (Byron, Manfred, 
II. felv. 2. jelenet Byron Manfredje a Jungfrau körében játszik 
és az egész cselekvés háttere ez a hegy és csodás vidéke.) 
Igen, Byron ugyanezt látta és tette, a mit én e pillanatban. 
Itt hevert e mohán, mert Haroldja ismeri »a napizzó égtől 
barnitott hegyi mohát* (The mountain moss by scorching 
skies imbrown'd.) Manfredje innen nézi, hogyan »pirul el a 
föld szemérmesen az ég csókjától a Jungfrau tetején* és itt 
hallgatja a hegyi kolompolást, melynek »dallama mesterkélet- 
lenül csendül a szabad levegőbe, mert itt még nem tűnt le 
az aranykor, él, mint pásztorrege, egyesítve a kolomp hangjait 
a szabad levegővel. Lelkemet mámorítanám e csengéssel s 
bárcsak volnék egy ilyen bájos hangnak szelleme, élő csengés, 
összhang szülötte, testetlen lehellet, mely egy csendüléssel 
születik és meghal . . .« (Manfred, I. 2. j.). 
A nagy zseninek lelkében milyen tomboló vihart szült a 
Jungfrau, ez a > megfagyott orkán*! Engemet, az egyszerű 
csöndes vándort, rózsás, éber álmokba ringatott az elém színe- 
zedö kép, a fülembe zsongó, illattal, édes hangokkal telített 
levegő harmóniája; ékes tündérországba csalogatott a fehér 
hegyek magasztos derűje . . . 
íme, csalódtak azok, kik a vándorlás címe alatt nyom- 
ban a hegyi sport érdekes kalandjait várták. De én nem nézem 
az én választott hegyeimet merő sportobjektumoknak. Ez csak 
futólagos ismeretség, csak felületes bemutatkozás volna. En 
csak az intenzivebb barátságban találom meg az ismerkedés 
célját és az élet egyik szépségét s azért ritkán kötök barát- 
ságot, de akkor érdekel barátaim minden arcvonása, jelleme, 
életük szépsége, búja és gondja. A hegyeket pedig nagyon jó 
barátaimnak tekintem, azért ismerni akarom őket napsugárban, 
ködben és viharban. Érdekel történetük attól a pillanattól 
kezdve, mikor az alkotás fehér vállaikat a semmiből feltor- 
nyozta, érdekel egész addig, mikor az első halandó leborult 
ormójukon légkörük szépségei előtt. S mert »les amis de mes 
