64 
Szemelvények. 
az egyenes összeköttetés a földöntúli jégtrónusokkal a csodák 
között rangban legelső lehet. 
Csakhamar megszólalt bennem a közönséges féltékeny 
egoista. Azt a világot, azt a kincsekben gazdag, mesésen ékes, 
dicsőségesen magasztos világot, melyért mi hegymászók harcba 
visszük az izom és jellem minden férfias tulajdonát, most 
potom pár frankért megbámulhatja minden, a karosszékből 
vagy a korzóról idecseppent alak is, ki merő divatból vetődik 
fel e környékbe. Otthon aztán az ilyen berlini hegyi »incroyable« 
önhitten meséli a tapasztalatlan és hiszékeny auditóriumnak: 
»die Jungfrau mit Lebensgefahr erstiegen*. 
Bosszankodtam addig, míg egy fiatal leánynak ártatlan 
öröme és egy őszszakállú aggastyánnak jóságos, derűs szeme 
vissza nem zökkentettek a jószív ösvényére. Felülkerekedett 
bennem az emberbarát. Micsoda lélekemelő gondolat, meg- 
nyitni ezt a csodaszép, eszményi régiót a látnivágyó ezereknek ! 
Micsoda édes érzés, osztozni a természet legszebb és örök 
kincseiben ; — micsoda nemes cselekedet, gazdagítani benyo- 
másokkal az ide vetődő szerencsés lelkeket, gazdagítani benyo- 
másokkal, melyek tisztítanak, emelnek és késő, keserves napo- 
kat besugároznak ! 
Végre is a természetimádó jiiaradt bennem győztes. Erez- 
tem, hogy van abban valami nem helyén való, hogy a zseni- 
ális vakmerő vállalat ide irányítja a profanum vulgus árada- 
tát, hol a Jungfrau évezredeken át szűzies varázskörében ural- 
kodott; — ide, hol nemcsak a bámulat és az indulatszavak 
kellenek, hanem szív, mely nagyon mélyen és őszintén tud 
érezni, — megértés, mely közelebb hoz a természet miszté- 
riumaihoz — és végül olyan fizikum is, mely a küzküdő, 
bátor férfiúnak büszkesége. Széttépték a költészet és bűbáj 
káprázatos szövevényét, mely ezüsttel álfont mennyasszonyi 
fátyolként borította ezeket a szeplőtelen ormokat, ezeket a 
mennyeien fehér hómezőket. S vájjon jó és helyes dolog-e a 
gyermektől elrabolni a képzeletet és felvilágosítani, hogy a 
legszebb tündérmesék épen csak mesék? — jó és helyes-e a 
vonzó hagyományt és a szent történelmet a köznapiság és 
analízis szemüvege elé állítani és ott az egyenlőség meg a 
haladás nevében lenézelni? Helyes-e az igazi nagy embereket 
