70 
Szemelvények. 
Egypár néma villám játszott a Lauteraarliorn és Schreckhorn 
közt. E villámok mutatták, hogy a hegyláncok körvonalai tel- 
jesen szabadok és levetették ködlepleiket. A Schreckhorn orma 
alatt még: az a két ismeretes kis hófolt ott derengett, melyet 
a szelidebb monda galambocskáknak (»\veisse Táubchen«), a 
kísértetiesebb képzelettel megáldott mesemondó elkárhozolt 
telkeknek (»veríluchte Seelen«) keresztelt el. 
Az egyhangú menetelés a határtalannak látszó süppedc- 
kes hólejtőkön olyanféle szellemi működéseket idézett elő 
bennem, mint a kényszerű virrasztás, mikor az ember aludni 
akarna, de az egymást űző gondolatok álmait is elűzik, mert 
kapcsolat nélkül össze-vissza kalandoznak. Haza is gondoltam. 
Milyen jól aluszszátok ti otthon, édes embereim, azt a tejjel- 
mézzel folyó édes gyermekálmot, míg a gazda itten a csillag- 
talan éjszakában bolyong olyan vidéken, a hol épen csak a 
jegesmedvék és eszkimók hiányzanak. Aztán a poézishez for- 
dultam szórakozásért; biztam csodatételeiben, hogy majd csak 
földeríti a felleges éjjelt. A Mönch tövében még a néhai való 
Grün Anasztáziust is elővettem és ráolvastam a hegy pihenő 
árnyékára a verset : 
»Seht dórt den mílcht’gen Felsberg, dér Mönch heisst er im Land, 
Dér freie Aar umkreist ihm dér kahlen Slirne Rind, 
Stein ist die graue Kuüe, Schnee seiner Scheitel Zier, 
Das Weltall seine Zelle, das Sternzftlt sein Brevier . . .« 
Hiába volt minden erőlködésem, az öreg remete nem 
akarta elővenni csillagbreviáriu inját. 
Hatalmasabb erőkhöz fordultam. Úgy tettem, mint Byron 
Haroldja, ki »miként a kaldeus, tudta követni a csillagok járá- 
sát, míg benépesítette azokat olyan ragyogó lényekkel, mint 
saját sugaraik. S feledé a földet, a röghöz tapadt viszályt, az 
emberi nyomorúságokat. Boldog lett volna, ha fenn tudja tar- 
tani lelkét e szárnyalásban, de a földi por elfojtja isteni szik- 
ráját, mert irigyeli a fényt, melyhez az felszáll, mintegy szét- 
zúzva rabbilincseit, melyek az egetkérőt visszatartják a magas 
mennytől, mely réveiliez von«. 
Es győztem. Megvillant az első csillag, aztán a másik, 
azután száz és ezer. Mint a hogy a hit gyógyít, a kereső szem 
odakérte az égre a nyári éjjel minden iiompáját. 
