74 
Szemelvények. 
Nagy bűbájos ennek az oromnak egyénisége. Ennek az 
oromnak csikorgó fehér hava valami gyöngédséget, hódolatot 
parancsol az ember szívébe. Ez a hegy bőkezűen ad az ember- 
nek üdeségéből, örök ifjúságából. Idén ez volt az első vándor- 
lásom tíz hónap sok munkája, fejtörése és tépelődése után. 
Csak egypár nappal előbb még ott ültem én is a küzdelmek 
kohójánál és segítettem szítani a lángokat, melyeknél magam 
perzselődlem meg legjobban és ma — ma naiv, pirospozsgás 
gyermeknek éreztem magamat, ki visszavonhatatlanul elfelej- 
tett mindent, a mi eddig keserű volt életében és maga előtt 
látott jövőjéből mindent, a mi csak szép lehet, legyen az pil- 
langószerű ábránd vagy hatalmas esemény. Ezt tette velem a 
Jungfrau hava. Ez a szépség ereje. Gyermekebb voltam hitem- 
ben, de férfiabb érzéseimben. 
S minő körkép! Azt mondják, hogy a perzsa nyelv szó- 
kincse a leggazdagabb. Én azt hiszem, hogy a világ összes 
nyelveiben nem volna elég szép szó arra, hogy e körképekről 
kellő fogalmat nyújtson. Minden részlet, melyet elmondunk, 
csak kitörölt mozaik lesz. Mint a Márku.s-templom képein, 
meg fog látszani inindenütt az összeillesztés határvonala. 
Minden részlet a természet nagy történetének egy-egy 
eseménye. A közelben minden olyan nagy és vakító, hogy a 
lelkem kicsiny tükre csak csillog, de nem adja vissza a való 
képeket. A távolban, mint fehér kráterek csipkés széle, a pen- 
nini Alpok hatalmas öble övezi a kék völgyeket. Egész Wallis 
fölött a Weisshorn uralkodik. Mérhetetlen és mégis filigrán 
élekkel épül bele a ráboltozódó lebegő kék kárpitokba. Mellette 
a Monté Kosa összelömörül a Mischabel csúcsok ragyogó déli- 
bábjaival. 
Es lábaink előtt a boldog kanton, Bern mesevilága. A 
fehér amazon ragyogó birodalmából messze kanyarog le az 
Aletsch jég-Nilusa hatalmas kék sellőivel. Körülötte az óriás 
ezüst romok, a Bemer Oberland Herkulesei. A másik oldalon 
fölcsillámló tavak, napsütötte rétek, a thuni partok minden 
ablakában élni vágyó virág és virágzó élet. Bemet Rózsa, ki 
eddig szótalanul bámult a napfényben vibráló, illatot lélekző 
mélységek felé, hirtelen megszólalt. Csak ennyit mondott: 
»Monsieur, nézze ez az én hazám. Ilyen az én hazám*. 
