76 
Szemelvények. 
Mikor az Eismeer állomásához közeledtünk, fogalmat 
alkothattunk magunknak e »zimankós« nyár veszedelmeiről. 
Lépten nyomon kísértett az a kezdetben ropogó, azután ser- 
cegő zaj, melyet a jégtombok összeomlása és leválása okoz. 
A nyomainkat elborító és utainkat keresztező romok figyel- 
meztettek, hogy itt bizony tilosban járunk és könnyen meg- 
ragadhatnak a hóbirodalom varázsának titkos őrei, az elrej- 
tőzött veszedelmek. 
Tizenegy órakor bent ültünk a Jungfrau-vasút kocsijában, 
a villamos gyorsasággal élvező utascsapat között, melyet nem 
az érzések mélysége, hanem a »circenses« jelszavának új vál- 
tozatai csalnak ide a magasba. A Scheideggen egy pohár velt- 
linivel felköszöntöttük a két szép berni leányt — a Jungfraut, 
meg — Bemet Rózsát; aztán lassan leereszkedtünk az erké- 
lycs berni házacskák közé, melyek virágcserepes ablakaiból a 
legszebb virágszálak, azok a bársonypruszlikus, ezüstcsatlos 
asszonyok üdvözölték a hazatérőket. A grindehvaldi állomá- 
son Brawandot két göndör pufók gyerek várta — » Apácska, 
apácska, mit hoztál nekünk a Jungfrau tetejéről V« A naptól 
kicserzett óriás ragyogó arccal omlott oda a két apróság elé. 
Es ez is szép volt. A természet magasztos költeményeinek a 
legszebb befejező refrainje a szeretet. 
* 
Mikor aug. 1-én Grindehvaldtól megváltam, hogy a Gott- 
hardon át leszaladjak az aostai völgybe, új meg új fejezeteket 
beleírni életembe a hegyek költészetéből, megálltam Interlaken- 
ben egy napra. Nem Interlaken világhírének kedvéért; nem 
is azért a sok élő és élettelen bájért, mely Interlakent és 
környékét ékesíti, hanem azért, hogy a Heimwehfluhról vissza- 
nézzek a Jungfrau felé. Az ember ellenállhatatlan vonzódással 
keresi föl azokat a pontokat, a hol fiatal korában, gyerekfejjel 
megfordult. Gyermekek szeretnénk lenni újra — s a hely és 
hangulat illúziókat képes kelteni. Felkerestem a helyet, mely- 
nek neve találóan fejezi ki azt az érzést, mely engem is újra 
felcsalt e ponthoz; valami honvágyszerű vágyakozással törtet- 
tem keresztül a parkszerű erdőn a lielmwehfluh magaslatára. 
Fölcsaptam akkori kis úti naplómat, a milyent minden fiú 
