Jankovics Marcell könyve: Az Alpesek. 
Irta: dr. Komarnicki Román. 
Mikor tekintetemnek szárnyai is elfáradtak már, hogy a 
magasságokban szánjanak a sasokkal s megtértem onnan a 
völgynek ölébe pihenni, — oly szeretve, oly szívesen nézem el 
akkoron a magányos hegyi tónak szeliden ringó, halkan merengő 
tiszta tükrét. Ott a síma víznek szintjén, odavarázsoltan meg- 
találom ismét a maga hűségében azt a világot, melyben emlé- 
keket szedni jártam még az imént, mely komor falaival a 
tókatlannak békéjét őrzi, — ott a rezgő víznek tükrén lebegve 
megláttam újra a teremtésnek némaságukkal is fenségesen 
hirdető emlékköveit: a nagy hegyeket. 
Most mikor már hónapok óta elszállt a búcsúnak napja, 
hogy utólszor jártam azokon az ösvényeken, melyeket egy- 
koron még tekintetem is félve került, s az álomregéket merengő 
tiszta hegyi tó sem ad immáron a fáradt tekintetnek szelid 
pihenést, — most mikor szürke nehéz köd kavarog köröttem 
s a hétköznapnak zűrzavaros hullámai: a rég elhagyott, de el 
nem feledt szép hegyvilágból — egy csendes őszi estén — új 
köntösben, régi kedves ismerős tévedt el ismét közibénk. 
Egy könyv akadt a kezembe a minap : letettem, hogy 
újból felvegyem, hiszen belőle megszokott meghitt hangján 
sokszor hallott kedves sorok csengenek felém s szavára sok- 
szor érzett nemes érzelmek rezdülnek újra lelkemnek húrjain. 
Az esthajnalnak bíbor gyönyörében úszó hideg Dolomitokat 
láttam e könyvben viszont, Teli hazájának hegyóriásait, Engadin 
és Bern fehér csodáit, Wallis, Savoya és Biemont jégkoronás 
fejedelmeit tárta elémbe e lapokon egy tiszta férfi lélek, egy 
nemesen érző kedély, híven tükrözve, úgy mint az a tiszta 
csillogó hegyi tó. Irt róluk, nem úgy mint azt mások tevék. 
