1898. évi jaTiuár hó 19-éről. 
69 
jön semmi, mert a jó munka idején fizetni kell a sziiknapokban csinált adós- 
ságot, mi néha 30 írtra is felriig, milyen nehéz ezt 4 írt hetibérből tör- 
leszteni! De a munkásnő is maga tapasztalásából nagyon tudja, hogy 
hitelét nem szabad veszélyeztetni, s inkább koplal — de fizet. íMert la- 
káson, ruházaton nem lehet takarékoskodni, de .a gyomorba nem lát senki 
és a gyomor jó titoktartó. Különös, hogy a bécsi munkásnők még csak 
tájára se mennek a népkonyhának. Azt mondják, hogy drága és rósz, 
habár egy ebéd csak 15 krba kerül. Megpróbálták sokan, de abbahagyták. 
Egy munkásnő, ki rongyokat válogat, az élelmezésről igy szólt: Reggelire 
kávét iszunk, uzsonnára 3 krért szalonnát, délben levest és főzeléket hús 
nélkül, uzsonnára ismét 3 krért tejet vagy szallonnát, vacsorára vagy 
levest, vagy főzeléket. Egy napi élelmünk körülbelül 40 krt emészt fel. 
Ennek a munkásnőnek (5 frt heti bére vau, s olyan kellemetlen foglalkozási 
üz, hogy nagy coiicurrencziától nem igen van oka félni. Egy kötényvarró- 
nő özvegy, két gyermek anyja azt mondja: Reggel a gyermekekkel együtt 
kávét reggelizünk kenyérrel, 10 órakor egy darab kenyeret, délben rizs, 
vagy burgonyalevest, 5 óra tájban jönnek a gyermekek az iskolából akkor 
még egy-egy darab kenyeret eszünk, s aztán semmit többet. '7,, liter tejet 
fogyasztunk el, s ennek az ára 10 kr. Egy téglagyári munkásnő élelmét 
igy mondta el: Reggelire malátakávét és hozzá egy kis más kávét, vagy 
cikóriát eszünk kenyérrel. Délben sterczet. gombócz vagy burgonya levest. 
Burgonyát mindennap eszünk, húst csak vasárnap és az is lóhus. Estére 
burgonyalevest főzünk, vagy ismét kávét kenyérrel. Így megy ez évről- 
évre. A munkásnők elbeszélése csekély variatióval mind ugyanez. Meg- 
döbbentően igaz tehát, hogy a muukásnők még derék dologidején is saját 
maguktól vonják meg a falatot. A megkérdezettek halvány vérszegény 
ajczán ott ül az élelmezés nyomorúságának pusztító munkája, s ami leg- 
csodálatosabb a munkásnők ép élelmezésüket illetőleg panaszkodnak leg- 
kevésbé. Mert a nőben a viszonyokhoz alkalmazkodó képesség hasonlit- 
hatlanul nagyobb, mint a férfiban. A legiszaposabb söpredékből tegnap 
csinálva jó szerencsét, ma már úgy otthon találja magát a legpazarabb 
luxus közepette, mintha abban nőtt volna fel, holnap meg már képes oly 
keserves nélkülözésekre, minők egy férfit megölnének. A kikérdezett nők 
közt egy se volt, hacsak más valami támogatásba nem részesült, aki el- 
mondhatta volna magáról, hogy jollakásig eszik. A legtöbbje tisztában 
volt vele, hogy kávéjával, és a burgonyával csak hitegeti a gyomrát, de 
aztán e hitegetésnek következményeivel egyik se törődik. Nem az bántja 
őket legjobban, hogy az élelem csekély, hanem az, hogy e silány élelmet 
se tudják illendően elkölteni. A magával hozott kávét meg se melegithetik, 
ebédet pedig gyakran hideg folyosókon, lépcsőkön, vagy kint az udvaron 
esznek, s még hozzá nem is tisztálkodhatnak. A bécsi iparbiztos jelentésé- 
ben nőket emleget, kik szeme láttára ujságpapirral fogták meg ételüket, 
nehogy piszkos kezükkel kelljen azt megérinteni, s valamennyi munkásnő 
a mosdószer hiányossága miatt panaszkodott. Mosdószer vagy semmi 
sincs vagy csak egy közös tekenyő 50 munkásnő részére, szappan, törül- 
köző vagy más egyéb nélkül. És a munkásnők még keservesebben panasz- 
