70 
Ülési jegyzőkönyv 
kodlak-e miall, mini az élelem silánysága miatt, mit ugylátszik már egész 
megadással tűrtek. Az alkurendszer tehát a legfárasztóbb munka mellett 
még a legelemibb szükségleteit se biztosítja a munkásnőknek. Mégis ezen 
tulcsigázott, s rosszul táplált munkásnők sorsa még elviselhető a tanuló- 
leányok szomorú helyzetéhez képest. A mit az enquéte ezen lanulóleányok 
helyzetéről talált, az oly hajmeresztő, hogy szinte túlzásnak vennök, ha 
egészen megbízható hiteles bizonyságokkal nem állanánk szemben. Az ipari 
biztos jelenti, hogy többnyire egy ágyban több ilyen leány kénytelen 
együtt hálni és az ágy a műhelyben vagy a konyhában van elhelyezve. 
Majd egyszerűen azt mondja a jelentés, hogy az úgynevezett ágy gyakran 
minden, más csak nem az, mit közönségesen e szó alatt érteni szoktunk. 
Milyenek hát ezek az „ágyak"? „egy pár egymásmellé rakott szék" mondja 
röviden a (jelentés. De hogy a megkérdezettek elbeszélése nem túlzás, 
bizonyítja a bécsi ipari biztos 181HI. évi jelentésének következő helye: 
„A munkásoknak panaszai a munkaadók ellen a rósz műhelyek, egészség- 
telen hálás, hosszú munka, a vasárnapi pihenés megszegése, a tanulók 
agyondolgoztatása és embertelen bánásmód miatt lényegében mind valók- 
nak bizonyultak." A tanulóleányokkal való bánásmód aztán felülmúl min- 
den képzelhetőt. A tanulóleány tanulásának 3-4 éve alatt valóságos rab- 
szolganő. A majsztram sivalkodó magzatát ringató suszterinas typikus 
alak a maga tragikomikumában. Semmire se lanitják, s mégis agyondol- 
goztatják. De egy inas mégis csak fiugyerek, ki többet kibír, mint egy 
leány, ki életének 15-ik évében női fejlődésének épen döntő korszakában 
él. A megkérdezettek mind bizonyos kedélyes borzongással beszéltek 
tanuló éveikről, mint az ember valami szerencsésen túlélt nagy bajról 
beszélni szeret. A gyárakban még csak megjárja tanulóleánynak lenni, 
legtélebb, hogy a munka túlságos nehéz. Az ipari biztos beszél két 15 éves 
leányról; kik egy karczolóképnél kerékhajtásra voltak alkalmazva. A munka 
messze túlhaladta a leányok munkaerejét, úgy hogy rniiiden 4-5 percz- 
ben egészen kimerülve pihenni voltak kénytelenek. Mégis bebizonyitott 
tény, hogy gyárakban a tanulóleányoknak még mindig igen jó dolguk van 
a kis iparosokhoz képest, hol az úgynevezett „szép patriachalis állapotok" 
ma is uralkodnak. Itt a leányokat tönkre teszik testileg úgy, mint lelkileg. 
Hogy a tamilóleányok végezik itt a házi teendőket az olyan valami ma- 
gától értetődő dolog, hogy a miatt még csak panasz se hallható, pedig ez 
szalajlja a munkaidőt a megmérhetetlenségig. Igen jellemző a válasz, mit 
Vogelsang bárónő az ipari bizottság egyik tagja nyert egy leánytól, ki 14 
éves koráig kolostorba nőtt fel. „Templomba csak vasárnap mehetek. Az 
ur azt mondja, ha imádkozni akarok, tegyem azt szabadidőmben vagy reg- 
gel 0 óra előtt, de szombaton egész éjfélutánig mosogatok, takarítok, s e 
miatt olyan fáradt vagyok, hogy reggel sokszor bottal kellett felköltíuii." 
Kosz bánásmód, durvaság a mindennapi kenyér, úgy hogy a tanulóleány- 
ból minden jobb és nemesebb érzésnek lassankinl el k('ll pusztulni. Krde- 
kes, hogy az önálló munkásnők milyen nagy becsben tartják szabad- 
ságukat. A bizottsági tagoknak önkénytelenül ajkukra talált az a kérdés 
ugyan mit nyomorognak a munkásnők, mért nem mennek cselédnek, hiszen 
