1900. évi október 15-éröl. 
91 
Isszonyú jégszakadások, feneketlen repedések és jéghullámok 
útban álltak; ezeket vagy kikerülni, vagy pedig folytonos élet- 
veszedelmek között át kellett hidalniok. Azért eleinte csak igen 
lassan haladtak, alig tettek naponta 1 — 2 km-nyi utat, de már 
augusztus 17-én kénytelenek voltak az isszonyú vihar és sza- 
kadó eső miatt a sátorban maradni és ott 20-ig vesztegelni. 
Augusztus 21-én már 870 méternyi magasságban voltak és a 
repedésektől ugyan megszabadultak, de ezentúl vizet többé nem 
találtak. E miatt sokat kellett szenvedniök, mert vízhez csak 
úgy jutottak, hogy a havat saját testük melegével a mellükön 
hordott edényekben olvasztottak fel. A kevés borszeszszel 
takarékoskodniok kellett, mert különben meleg ételhez és ital- 
hoz nem juthattak volna. A folytonos vihar, de különösen a 
száraz hópor haladásukat nagyon megnehezítette; a homok 
természetű havon az 5 szán csak nehezen csúszott és a skiket 
használni nem lehetett. Mióta „Jason“ hajót elhagyták, mosa- 
kodni nem mertek s ezen jótéteményben csakis Godthaab 
telepitvényen részesülhettek. Augusztus 26-án már 1990 méternyi 
magasságban voltak. Augusztus 28-án a két lapplandinál a 
hóvakság fájdalma jelentkezett, miért is ezen időtől fogva 
nemcsak a szemvédő üvegeket, de kék selyem-fátyolokat is 
kellett használniok, hogy a hóvakság ellen védekezhessenek. 
Augusztus 31-én utoljára látták a hátramaradt hegyek csúcsait 
(nunatakokat) és a legutolsót Gamél nunataknak nevezték el. 
Ezentúl csak egy végtelen hómező környözte őket, melyen 
kisebb-nagyobb hóhullámok, de semminemű más emelkedés 
nem volt látható. 
Szeptember 5-én elérték a legnagyobb magasságot (2770 m), 
honnan olykor-olykor a nyugati partok fölött lebegő felhőket 
is lehetett látni. Itt a levegő már igen ritka és tiszta, miért is 
szemüket a napfény nagyon bántotta, a hőmérsék pedig 
— 400 apadt le. Szeptember 7-én megint elviselhetetlen 
vihar nyomorgatta őket és nagy veszedelemben forgott az, a 
ki a sátorból kilépett! Szeptember 9-én kezdtek lefelé haladni; 
itt a „ski“ már jobb szolgálatot tett nekik és szeptember 13-án 
a havon újra nagy hullámok mutatkoztak, épen úgy, mint a 
keleti partok közelében. Végre szeptember 20-án a nyugati 
partok hegyeit pillantották meg, de már akkor újra sok jég- 
