92 
Ülési jegyzőkönyvek. 
hasadék és repedés gátolta utjokat. Szeptember 21-én, nagy 
örömükre, újra vízre bukkantak és most csak igen lassan 
közeledhettek az Ameralik fjord-felé, alig tehettek naponta 
2 — 3 km-nyi utat. A veszedelem az érdes jégen mindinkább 
fokozódott, de végre is szeptember 29-én sikerült Nansennek 
és Svedrupnak, egy áltatok összetákolt ladikon, a nyílt tengert 
elérni és október 2-án Godthaabba megérkezni, mig hátra- 
maradt társaik, a küldött segétség után, október 12-én szintén 
odaértek. A fjord veszedelmes jégviszonyait könnyen elképzel- 
hetjük, ha megfontoljuk, hogy Nansennek csak nehezen sikerült 
Godlhaabban a legbátrább és már félig czivilizált eszkimókat 
rábírni, hogy a hátramaradtaknak segítségére siessenek. Godthaab 
telepén nagy volt a csodálkozás és öröm, midőn Nansen 
expediüója oda érkezett, de az örömbe némi keserűség is 
vegyült, mivel az utolsó hajó, mely Europa-felé tartott, már 
nehány nappal ezelőtt indult el Godthaabból s így az expeditió- 
nak nem maradt egyéb hátra, mint ott áttelelni. Csak 1889. 
áj)rilis 15-én jött értük „Hoidbjörnen“ gőzhajó, melyen május 
21-én Kopenhágába s végre 30-án Kristianiába érkeztek meg. 
Fájó szívvel vált el a bátor expeditió azon jó emberektől leg- 
nagyobbrészt eszkimóktól, kikkel Godthaabban 6 hónapot a 
legjobb barátságban töltött és otthon oly imposans fogadtatás- 
ban részesült, mely reá nézve örökké emlékezetes marad. 
Most veszünk vissza még egy pillantást Grönland hatalmas 
jégmezejére és lássuk azon eredményeket is, melyeket Nansen 
expeditiója ért el. 
A ki ma Grönlandot szemléli, aligha jut arra a gondolatra, 
hogy itt valaha szebb élet is volt. Volt idő, midőn Grönland- 
ban sem hó, sem pedig jég nem létezett. A hatalmas sziklák, 
melyek a partokon a jégkéreg alól kiemelkednek, mindenütt 
arról tanúskodnak, hogy Grönlandban valaha a fügefa zöldült 
és a pálmafa virágzott, tropikus erdők és növények nyomai 
nagy mennyiségben találhatók és akkori éghajlata mindenben a 
mai aegyptomra emlékeztek. A kréta és a tertiár-formátió sok 
megkövesült növényt és állatot, a j)alarétegek pedig gazdag 
kőszéntelepeket árulnak el, melyek még a 72-ik szélességi fok 
alatt is előfordulnak. A kemény bazalt megvédte az újabb 
formátiót az óriási glecserek rombolásától s így tárja fel elénk 
