Vadászati culinrkép 
Pozsonymegye hajdanából és jelenéből.'^) 
Irta: Dr. Ortvay T. 
Az állatoknak hegyen-völgyön, erdőn-mezőn, folyón-tavon 
való jelentkezése természetszerűen magával hozza, hogy az 
ember idejének nagy részét rájuk fordítja, részint úgy^ hogy 
élelmiszer - keresetből vagy szórakozó kedvtelésből azokat 
vadászsza, részint úgy hogy azokat gazdasági czélokból: szapo- 
rítás és nemesítés czéljából tenyészsze. A szaporítás és neme- 
sítés jóval később követte a vadászati kedvtelést, bár tisztán 
a szaporítás műve már a praehistoriai ember gazdaságában 
kimutatható. A vadászat az ember egyik legősibb foglal- 
kozása, oly ősi, milyen ősi maga az ember; nemcsak hogy 
vele ellátta magát a szükségelt élelmiszerrel, hanem kedvének 
is eleget tett vele, legkedvesebb szórakozását találta benne, 
sőt egyes veszedelmes állatfajokkal szemben férfias bátorságá- 
nak is kivánta vele tanúbizonyságát adni. A harczi szellemnek 
is a vadászat volt előiskolája, azért minél harcziasabb a 
nemzet, annál inkább hódol a vadászsport szenvedélyének. 
A honi leletek mindenfelé kétségtelenné teszik, hogy már 
a praehistorikus korban hazánkban szerteszét mindenfelé folya- 
matban volt az állatokra való vadászat. Megyénkben is ez volt 
az eset, mert az itt lakók szintén vadászattal tárták fen 
magukat s elégítették ki szenvedélyüket. Hűen követték abban, 
nagy idők múltán, a névtelen ősöket a történelem neves népei. 
A Közép-Volgától nyugatnak haladó honfoglaló őseinkről azt 
mondja a Névtelen, „hogy ifjaik csaknem mindennap vadá- 
szatban valának, a honnan az naptól fogvást a magyarok 
*) Mutatvány szerzőnek Póz sony vármegye állatvilága Il-ik 
kötetéből. 
1 * 
